59 



full! Rusliiirjg til Ilesl. For at opinuntrc Bonderne til at yde saadan 

 Krigsljenesle , hvcrgang Leding udgjordcs, lillodes det dein i dette Til- 

 faelde at Ljcibe saa megen Jord, som de formaaede, uden at vocre for- 

 pligtede til vidcre Tjenesle deraf (J. L. Ill, 18). Dot var i Begyndelsen 

 rieppe vanskeligt for Adelbonden, naar ban onskede det, at b!ive optagen 

 i denne Classe af Krigere, blandt de saakaldtc llwrmwnd; men en for- 

 melig Optagelse, forbiinden med Aflaeggeisc af en saerskilt Tjenesle-Eed 

 var dertil fornoden. Denne Eed bandt dog ikkc Vedkomracnde laengerc, 

 end de selv vilde. Kun for den, der eiede pg dyikede flere Bonde- 

 gaarde var denne Stilling fordeelaglig. Det var derfor i Begyndelsen 

 ncppe noget Sjeldent, at en Ha^rmand, hvis Formuesomstajndigheder ,vare 

 forringede, alter blcv Bonde, men endog noget temmelig Sadvanligt, at 

 ved Arvedclinger imellem flere Sodskende, ingen af Sonnerne fandt dcres 

 Regning ved at lade sig optage blandt Haermaendene, til hvis Classe 

 Fadercn havde bort. Dette var endnu paa den Tid, da jydske Lov blev 

 samlet, ofte Tilfaeldet (J. L. HI, 18). Men senere, da Bondeslandens 

 Anseelse eg Magt var sjunken, og Bondehaercns Lcdingstjenesle betragtet 

 med Ringeagt, medens Haermgendenes Indflydelse paa Thinge og deres 

 jernklifidte Rylterie i Krigen afgjorde Alt; da Hsermaendene havde benyllet 

 denne Indflydelse til at faae deres Privilcgier udvidede og dcres For- 

 pligtelser indskrajnkede i den Grad, at der var opstaaet et sandt Mis- 

 forhold imellem disse og bine: da kunde Haermaendenes Sonner ei andel, 

 end onske at forblive i deres Fa^dres Stand, da al Ujeder, Magt og 

 Fordeel nu var knyltet til den. Vor personlige Adel blev saaledes en 

 Fodselsadel. Dertil var det, som det synes, allerede kommet bos os i 

 forstc Halvdeel af det 14de Aarhundrede, Dog vedblev formodenllig 

 endnu lacnge efter en formelig Optagelse blandt Kongens Maend og Af- 

 laeggeisc af en saerskilt Tjeneste Eed at vaere Belingelser for, at Haer> 

 ma^nds Sonner kunde blive deelagtige i Haerma^nds Reltiglieder. Det 

 var imidlertid ei blot Kongerne, som paa denne Maade kunde creere 

 Ilaermaend. „Kongen maa sig Maend tage over alt sit Rige," hedder det *♦ 

 i J. L. HI, 8, „i hvilket Skipaen ban vil, og Hertugen i sit Ilerlugdom, 

 og andre Kongens Born eller Fraender ellcr Grever maae ei Majnd tage 

 udenfor deres eget Lehn, ei heller Biskopper udenfor deres Bispedomme." 

 Hertugen af Jylland kunde altsaa vaelge til sine Maend bvem ban vilde 

 af Hertugdommets Beboere; men den samme Ret lilkom ogsaa Kongen 



