Mange af de i Moserne fiindne Arter naerme sig saameget til Ho- 

 vedracerne af vore tamme Husdyr, at disse vist ined Rette ansees 

 for at have deres Udspring fra dem , og Prof. JV. erklaerer sig 

 altsaa for den Saetning, at Hovedracerne oprindelig have vceret 

 scerskilte Arter, at disse senere ere blevne mer eller mindre 

 blandede sammen og have krydset sig med hverandre, og at derfor 

 Gra^ndserne mellem de oprindelige Former ere vanskeligere at 

 drage paa Grund af de mange Mellemformer (Forord. S. 11). Med 

 Hensyn til disse oprindelige Arters Hjem faaer han det Resultat, at n 

 virkelig de fleste af Europas tamme Byr have i mid Tilstand le- 

 vel i samme Verdensdel (og ere altsaa ikke indforte fra Osten) 

 og flere af dem endog i vort Norden. Saaledes nedstammer ikke 

 blot Tamkatten og flere af Hundens Racer fra europsiske Former, 

 men Hesten kan i taemmet Tilstand i Skaane fores tilbage til 

 Broncealderen, da Skaane var beboet af Cefter Nilssons Mening) for- 

 gothiske Stammer, der havde Kavalleri, og af en tilsvarende vild 

 Hest opbevare naesten allG? yngste Dannelser i Europa Levninger; 

 af Fortidens Oxer paaviser N. for Skaanes Andel fire forskjellige 

 vilde Arter , hvoraf den ene er Uroxen (B. bison L.) udmaer- 

 ket ved sin stsBrklhvaelvede Pande og sine korte og smaae Horn, 

 de tre andre ere fladpandede og gruppere sig om vor tamme 

 Oxe, og af disse mener han at vort store Hornqvaeg tiirde ned- 

 stamme fra Kjaempeoxen (Bos urus L.), det mindre Hornqvaeg 

 derimod fra Bos frontosus Nilss. eller fra Bos longifrons 

 Owen. I det hele taget synes det som om de i Skaanes Torv- 

 moser fundne Dyr efter Prof. Nilss. Mening naermest stemmede 

 med de i Hulerne i Tydskland forekommende, hvorved deres Le- 

 vetid saettes lidt laengere tilbage end man ellers antager, men Prof. 

 Nilsson anforer ogsaa at storre Katastropher have overgaaet 

 disse Dyr, medens de levede her i Norden, idet efter bans Under- 

 sogelser en storBanke (Jaravallen ved Trelleborg), der er Virkning af 

 en haeftig og hoitgaaende Havbraending er opkastet over en Tor- 

 vemose, der indeholder Knokler af mange af disse Fortidens Dyr; 

 Paa den anden Side anfores ogsaa Exempler paa, at flere af dem 

 have levet i vild Tilstand samlidig med de a^ldste Beboere, 

 og det ma^rkvaerdigste Exempel hcrpaa cr uneglclig det l®rerige 



