79 



forjsettet ham efter hans Afsaettelse Herredommet over Orienten, 

 ja nogle udtrykkeligen Kongeriget Jerusalem, medens de fleste, 

 endog- havde lovet ham Gjenoprettelsen af hans hele forrige Vaelde." 

 (JVero c. 46). Hvorledes man kunde falde paa at troste en romersk 

 Keiser over Tabet af hans Herredomme raed Udsigten til Jerusa- 

 lems Throne^ hvorledes denne — under Palaestinas davaerende po- 

 litiske Tilstand — endog blot kunde komme til Omtale ved den 

 anforte Leilighed, bliver kun forklarligt, dersom Kongeriget Jeru- 

 salem taenktes i Forbindelse med den Herlighed, som var knyttet 

 dertil i den jodiske Messiasforventning. I den Forbindelse, hvori 

 hiint Lofte seettes med de andre Udsigter, der bleve aabnede Nero, 

 synes det ogsaa, at Jerusalems Kongedomme vel egenllig har 

 vaeret ta^nkt som Udgangspunkt for Herredommet over Orienten 

 og derfra alter over Vesterlandene. Maerkelig bliver derfor ogsaa 

 den stadige Opmaerksomhed, som Nero henvendte netop mod Pro- 

 vindserne i Osten, mserkelige de hemmelighedsfulde Forestillinger, 

 hvormed han siges at have sat Gemytterne i Bevaegelse i disse 

 Egne QTacit. Annal. XV, 36 provincias Orientis, maxime ^gyp- 

 tum secretis imagitationibus agitans, smlg. Suet. Nero 473. I 

 denne Henseende fortjener blandtAndet ogsaa den Interesse, hvil- 

 ken Partherne viste for Nero QSueton. Nero 57. Tacit. Hist. 1, 2), 

 saameget storre Opmaerksomhed, som vi upaatvivlelig i Rygterne 

 om en Forbindelse mellem Nero og hine det romerske Riges gamle 

 Fiender finde Noglen til den apocalyptiske Prophetic om Dyret, 

 der forener sig med ti af Ostens Konger QApocal. 16, 12) og 

 - drager mod Rom, for at indtage og opbraende „den store Stad, 

 som har Kongedomme over Jordens Konger" QApocalyps. 17, 17 

 ff.). Det er ikke uteenkeligt, at en Tyran som Nero, der ligesom 

 Tiberius og Caligula hadede den Stad, hvilken rigtignok var Middel- 

 punktet for deres Magt, men tillige idelig som et Damoklessvaerd 

 truede dem med Skjaendsel og Undergang, kunde i sin Harme 

 over de forskjellige Anslag, der rettedes mod hans Magt og hans 

 Liv, have smigret sig med Tanken og Onsket om engang at drage 

 som seirrig Kelt imod sin egen Hovedstad og tage Haevn over 

 dennes Indvaanere, hvilke stundom tirrede hans Forfaengelighed 

 paa det Omfindtligste, og hvis Stad han ikke log i Beteenkning at 



