82 



Verdenshersker, der skulde udgaae fra Juda?a. Ikke blot blev 

 denne Spaadom i sin Almindelighed benyttet til Gunst for den nye 

 Hersker af bans Venner og Tilha?ngere, men der fmdes Spor af 

 en endnu speciellere Anvendelse deraf i Beretningen om de mira- 

 culose Helbredelser, som tillaegges Vespasian under bans Ophold 

 i Alexandrien. 



Hensyn til den romerske Stats davajrende politiske Tilstand 

 og til Vespasians personlige Egenskaber i Forening med lagtta- 

 gelse over den messianske Forventnings Skja?bne bos de forskjel- 

 lige Classer af det jodiske Folk gjor det forklarligt, bvorledes 

 der hos Ma3nd, som Josepbus QBellum. Jud. Ill, 8. 10. VI, 5) og den 

 dava^rende Stadtbolder i ^gypten, Tiberius Alexander dAntiq. XX, 

 5. Bell. Jud. II, 18. Tacit. Histor. 2, 79. Sueton. Vespas. 6. Jo- 

 seph. Bell Jud. V, 1), som selv var af Fodsel en Jode, men som 

 havde opgivet sine Faedres Tro, kunde opstaae den Tanke, at det 

 garnla Sagn, bvis religiose Betydning var bleven traengt tilbage 

 for den overveiende Indflydelse af de deri indesluttede politiske 

 Forbaabninger, mulig skulde opfyldes ved en romersk Caesar. Fol- 

 gende Tildragelse kunde bestyrke Formodningen om, at Vespasian 

 var denne Udvalgte, eller i al Fald benyttes i denne Retning. 



Under Tilberedelsen til sin Reise til Rom skal nemlig Vespa- 

 sian efter Opfordring, som angaves stottet paa en i Dromme 

 meddeelt guddommelig Aabenbaring, have ved Berorelse belbre- 

 det en Mand med et daarligt Syn og en anden, som bavde en 

 lam Fod {Sueton. Vespas. 7. Tacit. Hist. IV, 8> 



Denne Tildragelse, der navnlig efter Taciti udforlige Frem- 

 ' stilling reducerer sig til en Slags sympatbetisk Kur, synes, isaer i 

 Sammenligning med de mange Jertegn, bvoraf den Tids Historie 

 kjender adskillige andre af langt mere forbausende Natur, at vaere 

 bleven tillagt i den Kreds og til den Tid, bvor den skal vaere 

 forefalden, en Vigtigbed og Opmserksombed, der forst turde finde 

 sin Forklaring paa samme Maade, som tidligere Loftet om det 

 jerusalemske Kongedomme. Baade af det Nye Testamente QMatth. 

 11, 5. Luc. 7, 22) og af de jodiske Skrifter QPesichta Rabbathi 

 S. 29 c., Jalkut Schimeoni I, S. 78 c. 157, a, Midrasch Tillin. 

 49, d, Bereschit Rabbi 95 s. Gfrorers Jabrhundcrt des Heils, II, 

 S. 251 ff.) sees, hvorledes Beskrivelsen over den messianske Tids 



