_S4 _ 



Et fortroligere Bekjendtskab med Vespasians hele Personlig- 

 hed og ciendommeltge politiske Stilling (Suelon. 5, 12. 25. Jo- 

 seph. Bell Jud. 8, 9. Tacit. Hist I, 9. II, 1. IV; 82. II, 2. 78) 

 giver fremdeles paa flere Maader Anledning til at anlage, at han 

 ikke blot var bckjendt med den jodiske Spaadoin, som henfortes 

 til bans Person, men at ban ogsaa selv tiltraadte denne Udlaeg- 

 ning deraf. Maaskee turde den Sikkerbed, bvormed han, trods 

 de hyppige Sammensvaergelser mod bam, yttrede sig om Varig- 

 beden af sit Dynastie (ausus est affirmare, aiit fiUos sibi succes- 

 suros aut neminem Suet. 25), netop bave stottet sig til Overbe- 

 viisningen om, at virkelig biin Spaadom bavde sigtet til bam og 

 bans Sonner. En Bestyrkelse derpaa og en Rimeligbed for, at 

 ban ogsaa bavde indviet sine Sonner i den samme Betragtning, 

 turde maaskee soges i den foragtelige Ligegyldigbed, bvormed 

 Domitian bebandlede nogle Efterkommere af Judas, Jesu Cbristi 

 Broder, bvilke vare blevne anklagede paa Grund af deres Ned- 

 stammelse fra den Davidiske Kongestammc (Hegesippus bos Eu- 

 seh, h. e. 3, 19. 20). Medens denne Anklage senere, endog un- 

 der en Keiser som Trajan, var tilslreekkelig til at bringe en bun- 

 drede og tyveaarig Olding, Simeon j Cleopae Son, paa Korset og 

 at drage samme Skjebne over bans Anklagere, fordi det under Pro- 

 ceduren oplystes, at ogsaa de selv vare af Jodernes kongelige Stamme 

 Q^fjtGvpsvoop t6i€ tcop and Ttjq fiaOiXixrjg ""lovdaicov (fvlr.g Euseb. 

 b. e. HI, 32): fmde vi Domitian, denne mistaenkelige Tyran, bvis 

 Mistro de fjerneste Anledninger QSueton. 10. 14) tilskyndede til 

 de afskyeligste Grusombeder, bortsende de ommeldte Christne 

 uden at gjore dem noget Ondt, endog efter at bave hort deres 

 egen Tilslaaelse om at nedstamme fra Davids kongelige Slaegt og 

 deres Forventning om Cbristi Kongedomme. Synes det ikke, som 

 om ban vilde bestyrke den almindelige Mening om, at biintRygte, 

 der bavde varslet om en Verdensbersker fra Judaea, allerede var 

 gaaet i Opfyldelse ved den flaviske Sla^gts Indtagelse af Caesars 

 Stol, idet ban saa aabenbart lagde sin Foragt for Dagen mod Mt- 

 linge af den Familie, fra bvilken Joderne troede, at biin Hersker 

 skulde udgaae? 



Af del Anforte vil det sees, at Messiasforventningen antog 

 en lorskjellig Skikkelse i de bedenske Romeres Bevidstbed. Hos 



