106 



slrjekkeligl Omfang, slaaet sammen mcd den heller ikke hverken 

 fuldstaendigc eller med synderlig Omhu valgtc Samling af overfld" 

 dige fremmede Ord; og den i Priisopgaven udtrykkeligt fordrede 

 „noiagtige Angivelse af Stedet hos enhver Forfatter, hvor Feilene 

 forekomme", soger man na)sten overall forgjeves; og i de meget 

 faa Tilfcdde, hvor et saadant Sled anfores, er del kun et eller 

 andet Dagblad^ eller Skrifter, som man ikke kan regne til sti- 

 listiske Arbeider, (f. Ex. et Par Leereboger i den franske og en- 

 gelske Sproglaere) Forfatteren har brugt. Afhandlingen rober saa- 

 ledes Forfatterens Mangel paa det fornodne og tilstraekkelige 

 Forraad paa de ved Laesning af nyere danske Forfatleres Skrifter, 

 baade Originaler og Overseettelser, ^samlede Barbarismer og Sprog- 

 feil; og en saadan Samling maa dog vaere et ganske uundvaerligt 

 Middel til at kunne oplyse en noiere Angivelse af de forskjellige 

 Arter og Grader i Sprogfeilene og i deres Udanskhed, og derved 

 atkunnebegrundeen finereogskarpere Analyse at Begrebet om Sprog- 

 reenhed, hvorved tillige den modsatte Beskaffenbed ved Stilen 

 bliver saameget tydeligere. At den indsendte Af handling, skjondt 

 i sig selv meget kort, (den udgjor 1 sin Iheoretiske Deel kun 20 

 ganske vidtloftigt skrevne Folioslder) indeholde Adskilligt om det 

 danske Sprogs saercgne Fuldkommehheder og Fortrin for Andre, 

 er derimod noget, som — hvis det endog var mere fuldsteendigt 

 og tilfredsstillende afhandlet — ikkun meget fjernt og uegentligt 

 yedkommer Priisopgavens Gjenstand. 



Uagtet vi derfor vel maa erkjende Forfatterens gode Villie til 

 at hsevde Sprogets Reenhed, og uagtet bans indsendte Bemajrk- 

 ninger i Anledning af Selskabets Priisopgave, indeholde et og 

 andet Ord, som, uden at vaere nyt, kunde onskes ofTentlig^Jew- 

 taget, for ogsaa at bidrage til, paa ny at vaekke Opmaerksomheden 

 paa den Ukyndighed eller Usikkerhed i den indfodte og aegte 

 danske Sproghrug, og den Ligegyldighed i at benytte og opar- 

 beide Sprogets egne Kilder, der selv i vore Dage, da Underviis- 

 ning i Modersmaalet er saa almindelig, viser sig langt hyppigere 

 og mere udbredt i Skrifter af enhver Art, end man skulde for- 

 mode: sec vi os dog ei i Stand til, af ovenanforte Grunde, at 



