34 



Candidaterne Brandt og Fenger liavde til Selskabet indgivet 

 folgende Andragende: 



„Det gaaer med et Folks Tungemaal som med Folket selv, at 

 medens det udfolder og former sig, under mangehaande Paavirk- 

 ning udenfra, i Livets daglige Slra^ben og Syssel, niaa det be- 

 standig tye lilbage til Kilden i sin egen Fortid, og der ligesom 

 styrke og forfriske sig, for aldrig at tabe hvad der udgjor dels 

 egenlige Marv og Midtpunct. Ligesom derfor Styrke i og Kund- 

 skab til Modersmaalet paa den ene Side vind-'S ved at blive for- 

 trolig med og ret hjemme i Sproget som det lever paa Folkets 

 Tunge, og som det villig boier sig under dets ypperste For- 

 fatteres Kunstnerhaand: saaledes faaer denne Kundskab forst Rod- 

 faeste, medens Ore og Sands for den renere Form udvikles og 

 dannes, ved et noie Kiendskab til Sprogets a?ldre Skikkelser og 

 Literaturen fra den Tid da fremmed Indflydelse ikke saa staerkt 

 havde udpra?get sig i Skriftsproget, da Pen og Tunge endnu ikke 

 saa skarpt havde skillet og hver taget sit; og da derfor de som 

 forte Pennen mere oste af Sprogets egne Kilder end straeble at 

 berige sig af fremmede Laan. 



Denne Betragtning maa, ~ naar Talen na^rmest er om Stilen 

 og Foredraget — hos os fore Tanken tilbage paa det Aarhun- 

 drede, som ligger Reformationen naest, i hvilket en eiendommelig 

 dansk Prosa baade forst kom tilsyne, og naaede hos enkelle Re- 

 praesentanter en Skikkelse, der — med al den Udvikling, Berigelse 

 og Afslibning Skriftsproget siden vandt, — dog, i de Relninger 

 den omspaendte, vil vedblive at staae som et Monster paa en 

 jaevn, reen og folkelig Stiil. Men det naeste Skridt er, at vi maae 

 fole OS opfordrede til, saasandt som vi saette Priis paa vort og 

 vore Faedres Tungemaal, at hygge om disss vore aeldre For- 

 fatteres Vaerker som en kiaer Arvelod, det er Arvingens Pligt at 

 giore, saagodt ban formaaer, til en levende Skat, fruglbar for alia 

 Tider, ved at letle Adgangen til Brug og Udbytte af den, saa- 

 meget som muligt. 



Det fortjener alt sit Lov, hvad der ved fa^drelandsksindede 

 Ma)nd hos os er skeet, for at giore vor aeldre Literaturs Frugter 

 bekiendle for Nulidcn; men Opmajrksomheden synrs dog, paa en 



