35 



enkelt Undtiigelsc naer, cndnu ikke at have vsDret synderlig heii- 

 vendt paa dct Tidsruin vi ovcnfor have udpeget, og dct er uden- 

 tvivl gaaet Mange som os, at de have undret sig over, der er 

 navnlig een Forfattcr fra den Tid, som hidlil har hostet Roes nok, 

 men lidcn Rente; som er bleven meget lovtalt, men er lidet eller 

 intet kiendt, — det er Christiern Pedersen, ham som man har 

 kaldt det danske Skriftsprogs Fosterfader, og tillagt en Fortjeneste 

 af vort Modersmaal, der skulde kunne maale sig med Luthers al 

 det Tydske; medens dog hans Skrifter henligge i de store Rog- 

 samlinger, ubenyttede og ubekiendte, tidt kun i et enkelt Exemplar. 

 Over hundrede Aar siden er det nu, at Langebek, ved 

 Regyndelsen af sin beromte Virksomhed for dansk Sprog, Lite- 

 ralur og Historie, indledte sit Omrids af Chr. Pedersens Levnets- 

 beskrivelse med en forljent Lovtale over denne Mand. „lblandt 

 vore Danske Skribenter, som have levet kort for og i Refor- 

 mationstiden, siger ban, fortjener Mester Chr. Pedersen noget neer 

 at saettes paa det forste Sted. Han har varet en ganske laerd og 

 overmaade fliltig Mand, og kan med Rillighed kaldcs et Lys for 

 sit Fa^dreland. Om ban aldrig havde gjort andet Godt, end at 

 redde vores over Verden beromte Saxo Grammaticus fra en over- 

 ha)ngende Undergang, da havde ban alene derved foreviget sit 

 Navn. Men den brave Mand har ikke ladet det blive ved een 

 Rog at forfierdige og give til Lyset. Vil man kun eftertselle alle 

 de Skrifter, som man veed han enten har skrevet eller til Trykken 

 befordret, da belober deres Tal sig ganske vist til imod tredive 

 Stykker, som er mere end man af de Tider kan vente." [Danske 

 Magaz. 1 Rd. S. 38]. Og 1 det Aarhundrede som ligger mellem 

 disse Ord og os vil man neppe finde nogen Skribent med Kiend- 

 skab og Kiserlighed til Faedrelandets Sprog og Literatur, uden han 

 jo kappes med sin Forgaenger i Lovtale over Saxos og Peder 

 Lolles Udgiver, det Ny Testamentes Fordansker, den flittige Kan- 

 nik, der viste sig baade „som Ribeloversaetter og Homilet, som 

 Moralist og Asketiker, som Katechet og Pa^dagog, som Historiker 

 og Mediciner, som Philolog og Relletrist." [Nyrup: Faedrel Liter, 

 i Middl. S. 477.] Hvad Chr. Pedersen i enkelte af Retninger, og 

 navnhg som Udgiver, kan have virket, lade vi her uberort, men 



