51 



Polfladernes storste Afstand var i disse Forsog 17 Millimetere; 

 dog var detle ikke den storste Afstand, hvori Forsoget endnii viste 

 nogenlunde samme Udfald. 1 en mindre f. Ex. 3 Millimeters Afstand 

 var Virkningen meget sta^rk. Man kunde endnu bruge mindre Af- 

 stande til at vise Lajngdestillingen , naar man ikke forst vilde see 

 Tvaerstillingen mellem Polfladerne. Selv et Kortblads Tykkelse 

 /{J Milimeter, var da Afstand nok. 



Medens det diamagnetiske Legeme svaevede mellem Polfla- 

 derne, provedes de modsatte Sidcrs Magnetpoler. Dette kan ikke saa 

 heqvemt skee vcd saedvanlige Magneter, hvis Poler let forandres ved 

 den stterke Elektromagnet , som ved Stykker af blodt Jern, i hvis 

 en Magnetpol na^rmeste Dele nfeilbart den modsatte Virksomhed 

 opva^kkos. For Korlheds Skyld kalder man det saaledes til Mod- 

 saetning tvungne Jern det polgrebne, og da vi med Sikkerhed vide, 

 hvilken Art af Magnetkraft det bar, kunne vi bruge det som Op- 

 dagelsesmiddel med Hensyn paa Magnetkraftens Art i et andet 

 Legeme. VedTiltra3kningen, som de naermeste polgrebne Jerndele ud- 

 ovede paa Siderne af det diamagnetiske Legeme, saae Orsted de tydske 

 PhysikeresPaastand bestyrket, atMagnetkraften ide en Magnetpol naer- 

 meste Dele er af samme Art so-m Magnetpolens egen. Naar derimod det 

 diamagnestiske Legeme svaevede over Polfladens Rand, og stillede sig 

 parallelt med Magnetretningen, viste de naermeste polgrebne Jerndele 

 ved deres frastodende Virkning, at Magnetkraften nu var fordeelt i 

 Stangens Laengderetning, og at hver Ende havde en Magnetkraft, 

 der var den naermeste Magnetpols modsat. 



Naar den diamagnetiske Stang nedsaenkes under Polflader- 

 nes nederste Rand, antager den samme Retning og Kraftfordeling 

 som over samme. 



Forsogte man at lade den lille diamagnetiske Stang svaeve 

 over det ene Polstykke, medens man ganske bortfjernede det an- 

 det, saa antog den endnu La;ngdestillingen , naar man lod dens 

 Midtpunkt svaeve over eller nsesten over Polfladens Rand; men 

 rykkede man Stangen videre ind over Polstykket, antog den atter 

 Tvaerstillingen. > 



Vi laere heraf, at Aarsagen, hvorfor der ikke viser sig La^ng- 

 destilling over Magnetstykkerne , naar Polflader stilles betydeligt 



