58 



som dot synes , rigtige og trseffende BemaDrkning : at dct finskc 

 Sprog baade ved sin Bygning og Orddannelse viser , at det er 

 blevel slaaende paa et yderst fiernt og seldgammelt Punkt af Cul- 

 tur, der ligger laengere lilbage, end enhver Tidsberegning; imedens 

 det tillige slaacr tilbage for ethvert andet i Europa i en sildigere 

 Sprogdannelse^^). Der skal i hele Sproget neppe kunne tselles 50 

 rene Eenstavelses - Ord; hvorimod det finske Sprog fremviser 

 sammensatte, og dog i Begrebet enkelte Ord, af 8, 9 til 12, ja 

 undertiden indtil 16 — 18 Stavelser; en Egenskab , hvori kun det 

 Gronlandske , og nogle andre mindre bekiendte Tungemaal, skal 

 kunne lignes med Finnernes. Ligesom man let vil indsee, at det, 

 i Folge vore nyere , ved en bestandig fremskridende Dannelse 

 formede Sprogs BeskafTenhed, er umueligt at giengive eller over- 

 ssette saadanne finske Ord, uden ved Hielp af Omskrivning i en 

 heel Periode: saaledes bar det finske Tungemaal den sseregne 

 og maerkvserdige Natur, at det allid stiller det enkelte Hovedbegreb, 

 hvis Modificationer man ved Sammensa;tning eller Tilvaext vil ud- 

 trykke , i Spidsen for hele Ordet, "hvilket direkte dannes ved 

 Sammenfoining af latter SufFixer, som i og for sig selv Intel be- 

 tyde , eller ikke udgiore noget eget Ord i Sproget; men ved 

 den Stilling, de erholde indeni det sammensatte Ord, faaer 

 ethvert saadant Suffix sin saerskilte , noie iagttagne Bemserkelse." 

 {Gottlund. I. c.) 



Denne Egenskab staaer i Forbindelse med en anden , nemlig 

 de verbale Stammeords overordentlig rige Modalitet, eller Over- 

 gang i forskiellige Afboininger af Maaden i Hovedbegrebet af den 

 Handling eller Tilstand, som man ved Verbet vil udtrykke. 'Ter- 

 berne i det finske Sprog", siger H. Kellgren, "ligesom ogsaa i det 

 Ungariske og Tyrkiske , ere uendelige i deres Boielighed og 



,,Sie hat ihr Sprachprincip aiich auf jedem Punkte consequent duichgefiihrt, 

 „und so steht sie da, harmonisch gebildet, und volltonend, rein und ungc- 

 „trubt," Die Grundzuge der Finnischen Sprarhe, init Rucksicht auf den 

 Ural-Altaischen Sprachstamm: \ on U. Kellgren. Berlin. 1847. P. 3. 4. 

 ) „Genom sielfva Karakteren, saval af sin sprdkbyggnad som ordbildning bevi- 

 sar Finskan, att den pa cngang star hogst pa en uraldrig Kultur, och Idgst pa 

 en senlidigare." Golllunds F6rs6k &c. p. X. 



