59 



Dannclsesevne. Man udtrykker ved dem en saadan McTngde fine, 

 naesten til Spidsfindighed drevne Modificationer i Handlingen og i 

 Verbels Relation lil Subject og Praedicat , at neppe noget andet 

 Sprog heri kan lignes raed dem." (}. c. p. 75.) Gottlund giver 

 et oplysende Exempel i Slammeordet seisoon, jeg staaer, hvoraf 

 ikke blot dannes et impersonale seisotaan (man staaer) , to for- 

 skiellige reciproca og intransitiva , seisoin og seisoiten, hvis Me- 

 ning omtrent er „jeg staaer for migselv"; men desuden endnu et 

 Antal af frequentative, diminutive, factive, permissive Ceffective) 

 og inchoative Verbalformer, som gaaer op til 59, foruden endnu 

 26 andre , som ved et Indskud af en Aspiration (h) udtrykker 

 ligesom en staerkere Kraftanvendelse eller storre Emphasis. Saa- 

 ledes gives der af det ene Ord seison 85 saerskilte Conjugations- 

 former; foruden endnu 12 reciproke Former, hvilke nu kun findes i 

 den Kareelske Dialect, og kunne ansees som Archaismer i Sproget. 



— Yi noies med dette ene Exempel paa det finnske Sprogs Rig- 

 dom i den grammatiske Dannelsesevne; det kunde maaskee vaekke 

 Mistanke om eventyrlig Overdrivelse, om vi vilde gientage Gott- 

 lunds Beretning over de forskiellige Ordformer og Ordboininger, 

 som for Ex. kunne opstaae ved Afledningerne af Talordet yksi 

 (een) da han regner alene de enkelte af disse til 663 Ord; nem- 

 lig 94 Adverber, 14i Adjectiver, 323 Substantiver og 105 Verber. 



— En vigtig og vfesentlig Bema^rkning, som imidlertid denne For- 

 fatter herved gior , er disnne: at man ikke maa lade sig forlede 

 til den Tanke, at Meningen af et saadant afledet begrebrigt Ord i 

 det fmske Sprog ikke , saaledes som i ethvert andet, ogsaa kunde 

 udtrykkes ved flere sserskilte Ord. Dette er ingenlunde Tilfaeldet; 

 tvsertimod er i nyere Tid denne Maade at udtrykke sig paa, ble- 

 ven den almindelige („hvilket satt numera blifvit det almanna bru- 

 kel"). Det synes, efter den sidste Yttring antageligt, at ogsaa det 

 finnske Talesprog , uagtet det overhovedet savner den sildigere 

 Sprogdannelse , dog til en vis Grad maa have deeltaget i den 

 almindelige Straeben, som viser sig hos ethvert Sprog, der gien- 

 nemgaaer en lang Livsbane og bliver Organet for et i Civilisation 

 fremskridende Folk: at frigiore sig for de konstige og sammen- 

 satte grammatiske Former, der oftest ere meest udviklede hos raae 



