den veslfinske Dialect var benyttet; og delte saakaldt ^Bibelfinsk** 

 var langt fra at vaere reent og correct, hverken i grammalisk eller 

 lexicalsk Henseende. Lonnrot derimod, som gik ud fra den 

 Griindsaetning, at Folkets Sprog, som det fremtrseder i den tradi- 

 tionelle Diglning og i Talen, maa vaere Normen for et tilkommende 

 finsk Bogsprog, greb kiekt og alvorligt fat paa at rense og eman- 

 cipere sin Stiil fra den Svenskhed, som havde faaet Overhaand i det 

 „Bibelfinske". I sine talrige Skrifter og Afhandb'nger dannede 

 Lonnrot sig en Sprogform, der ikke udelukkende holdt sig til 

 den ene af Landets Hoved-Dialecler, det Vestfinske, men meget 

 benyllede , baade i Ordforraad og Sprog-Egenheder, den rigere, 

 seldre og renere ostfinske Dialect. Ilerved reiste sig, isaef blandt 

 Geistligheden, en staerk og talrig Opposition imod den af Sproget 

 hoit fortiente Forfatler; og den blev saa meget ma?gtigere, da den 

 paa en Maade havde den Iserde Udgiver af den finske Ordbog, 

 Sogneprgesten Prof. Renvall i Spidsen. Mange af Lonnrots Lands- 

 meend miskiendle maaskee for en Deel bans Fortienester, og "de 

 Kajmpeskridt i Rigdom, Reenhed og Originalitet'*, som det finske 

 Skriftsprog havde giort ved bans Arbeider. Paa denne Maade 

 modte de neppe begyndte, ved Lonnrots og Fleres Iver ud- 

 ma?rket heldige Bestrsebelser for den finske Sprogsag og Nalional- 

 Literalur, ligesom "Selskabets egen Virksomhed, ugunstige Hindrin- 

 ger , ' som man vel ogsaa for en stor Deel kunde tilskrive den 

 ringe Afsaetning, Selskabet fik, og hidlil bar havt paa de udgivne 

 Skrifter. Maengden, selv af finske Laesere, vare uvante ved et 

 Sprog, der vilde rive sig los fra alle de Sveticismer, som i et stort 

 Anlal havde faaet Indgang i det Finske; og det vil uden Tvivl 

 vare Isenge, inden Almuen selv vil bifalde en Sprogform, som dog 

 er langt naermere dens eget Tungemaal i en stor Deel af Landet, 

 end det "Bibelfinske". 



Selskabet, og den for sit Faedrelands Nationalilet begeistrede 

 Dr. Lonnrot, vedblev imidlerlid ufortrodent sin Virksomhed. Det 

 bavde allerede for sin Stiftelse begyndt at samle et Bibliothek, 

 svarende til dets Formaal, som det ogsaa aarligen saae foroget 

 ved Gaver i Boger og Penge; Medlemmernes Antal var i Stigen, 



