20 



Slraf for dem, som forfatle eller opslaae Skandskrifter. Det samnie 

 Princip gjenfinde vi i en Forordning af Frederik d. Iste fra 1528 

 om Skik blandt Adelen (Dansk Magaz. V. 75) og i den 14de Art. 

 af Frederik d. 2dens Gaardsret, naar den siger, at den, som skjelder 

 en anden for Tyv, Forraeder o. s. v. skal selv blive samme Mand, 

 jvfr. en Dom fra 1571 , livori aeldre Domnie og navnlig en fra 

 1537 paaberaabes (see Danske Mag. 3 Raekke I. 202, jvfr. Udvalg 

 af gamle danske Domme III. 148). Ogsaa viser det sig som en 

 Anvendelse af dette Princip, naar man i de Tilfaelde, hvorlnjurien 

 ikke indeholdt en Sigtelse for en bestemt Forbrydelse, men dog 

 en a^rerorig Logn, domte Injurianten til at bode Tre Mark som en 

 Logner og at vaere Mindremand, hvilken Bestemmelse i den saa- 

 kaldtc Rigens Ret Art. 7 heller ikke stotter sig paa nogen skreven 

 Lov (s. D. Mag. anf. St). Det er endelig sandsynligt, at den 

 bekjendte Historic om Jorgen Lykke, der lod Prsesten Mads hen- 

 rette lAaret 1570 (s. bl. a. Udvalg af gamle Domme III. Fort. S. 

 XIII — XVI) maa forklares paa samme Maade, da Praesten uden 

 Beviis havde skjeldt Lykke for en Kirketyv, der lod sin Gaard 

 opby gge af Materialier, som ban tog fra Svingelbjerg Kirke, ban 

 lod nedrive, men hvortil ban havde baade Kongens, Biskoppens 

 og Menighedens Tilladelse og Samtykke. Da der stod Livsstraf 

 paa ethvert Tyveri, hvis Gjenstand var storre end en halv Mark, 

 saa er det nu let at forklare Grunden til begge Praesters Henret- 

 telse. Den Steen, som Mester Jacob beskyldte Bispen for at have 

 stjaalet, har ellers gjort baade danske og svenske Oldgrandskere 

 meget Bryderi, da Resen ikke havde fortalt hvad det var for en 

 Steen; Paludan i sin Moens Beskrivelse troede, at det var en 

 maerkelig Steen, der skulde have ligget paa Moen over en Grav 

 fra det lOde Aarhundrede, og at Biskop Hvid skulde have fort den 

 over til Skaane; og i enDispulats af Fant fra 4809 fort^lles, at det 

 var en kostbar Marmorsteen, der skulde have ligget i den svenske 

 Kong Sverkers Grav og som havde Indskrifter, der indeholdt 

 Spaadomme om en lahg Kongeraekke; alle disse Phantasier, som 

 Nyerup omsta^ndelig refererer i Rahbeks La^sning i blandede ^mner 

 II. S. 385—405, oplose sig nu i deres Intet, da de i Consistoriums 

 Archiv fundne Papirer vise, at det var en simpel Ligsteen i Lunds 



