32 



poliliske Kraefter indbyrdes kaempede, uden at adskilles i deres 

 fsDlles Grundidee, saalaenge „Patriciere og Plebeiere, adskilte ved 

 Fodsel og Relligheder, dog hegge vare ligemeget Romere:'' saa- 

 \xr\ge var der ingen Fare for, at Stalen skulde rystes eller an- 

 gribes og undergraves i sin politiske Grundvold ved revolutionaire, 

 eller slalsfiendllige Forelagender. Det var Romernes store og 

 rodfa?stede nationale Agtelse for Ret, Lov og Lovlighed, (en 

 Egenskab, som de i Republikens bedste Aarhundreder deelte med 

 Englcenderne ; men som dog hos dette Folk er endnu staer- 

 kere og dybere grundfaestet, end hos det romerske) der bevirkede, 

 at saalaenge den romerske Statsidee stod usvaekket ved Magt, vilde 

 intet Parfie gribe til noget voldsomt Skridt, der enten kunde om- 

 stjirte de statsreilige Institutioners Grundformer, eller Privat- 

 rettens Fundament, Ligesaa la?nge kunde ogsaa den romerske 

 Stat vedblive at voxe baade i indvortes og udvortes Kraefter; og 

 det er den selvsamme Egenskab hos det engelske Folk, der bar 

 giort dels Statsbygning til den staerkeste i Europa, og givet den 

 en forbausende, al Beregning overstigende Kraft til at modstaae 

 enhver indvortes Bevaegelse og Rystelse, ligesaa vel som hidtil 

 Yor Tids uhyre sociale og politiske Verdensrystelse i Europa. 



Det var, allerede fra den romerske Republiks tidligere Aar- 

 hundreder, egenllig ikke til Fordeel for Adelen eller Patricierne, 

 at de laenge vare i Stand til at forene og vedligeholde et tre- 

 dobbelt Aristokratie: Fodselens, Grundeiendommens og Pengenes. 

 En vigtig og vaesentlig Forreltighed, som Patricierne fra Stalens 

 Oprindelse havde havt, og i nogle Aarhuhdreder (man mener, 

 indtil de liciniske Love) kunde bevare, var den: at det var dem 

 allene, som havde den saakaldte Occupaiionsret , eller kunde er- 

 hverve Besiddelsen af odeliggende, uopdyrkede Statsjorder (noget, 

 der omtrent kunde svare til den Eneret til at erhverve Ridder- 

 gods eller Herregaarde, som den nyere europa?iske Adel i ad- 

 skillige Lande havde tilvendt sig)* Det er let at see, i hvor hoi Grad 

 en saadan Retlighed maatte bidrage til at bringe Formuen i Pa- 

 triciernes Haender, saalaenge den endnu naesten allene var ind- 

 skraenket til Grundeiendom , og denne Udvidelse maatte staae i 

 Forhold til Statens langsomme Tilvaext. Naar endog Noisomhed, 



