33 



Tarvelighed og Indskraenkning i dette Tidsrum var ct almindeligt 

 CharakteertraDk hos hele Folket , saae man dog , at allerede 

 Servius Tullius forefandt saa betydelig en Uliighed i Formuen, at 

 den blev et vaesentligt Motiv i bans Census. Rigdomsaristokratiet 

 yttrede sig derfor ogsaa i tidligere Perioder ikke sielden hos Pa- 

 tricierne paa en oprorende haard og trykkende Maade imod den 

 fattige, gieldbundne Plebeier, som, naar ban ikke paa anden 

 Maade kunde betale sin Skyldherre, efter Lovene selv maatte blive 

 bans Trael eller Tvangsarbeider. Det var paa den Tid deels 

 Tsenkemaaden og Folkets Cbarakteer, men deels ogsaa Romer- 

 slatens relative Fattigdom, Mangel paa Capital, circiilerende Mynt- 

 forraad, Industrie og Handelsrorelse, og en deraf folgeride meget 

 hoi Rentefod, (den lovlige forst 8, siden 12 Proc.) ''*'}, der frem- 

 kaldte saadanne Love. Hvor Midlerne engang ere. der voxe de 

 lettest; det var saaledes de formuende Patriciere, som bedst havde 

 det i deres Magt, at foroge deres Riigdom, ikke allene ved at 

 erhverve udarmede Skyldneres pantsatte Jorder; men ved at komme 

 1 Besiddelse af den storste Deel af de romerske Domainer, (ager 

 publicus) imod en meget lav, uoploselig Jordskyld. Paa denne 

 Maade steg ikke blot Antallet af store Landgodser, men deres 

 Omfang udvidedes, og Forholdet imellem de Rige og de Ufor- 

 muende eller fattige romerske Borgere blev saameget mere ufor- 

 deelagtigt og trykkende for de sidste, da Krigstienestens Byrde 

 altid maatte vaere tungere for dem, end for de Formuende; den 

 fattige forgieldede Plebeier var reent bielpelos og nodlidende, naar 

 ban, mangengang vel endogsaa saaret eller lemlaesfet, vendte 

 hiem til sin lille, med Gield beheftede Jordlod; hos de rige Jord- 

 eiere tog det meer og mere Overhaand, at saetle en Deel af 

 deres overflodige Formue i kiobte Trcelle, som ikke allene an- 



"') Det kan bemaerkes, at lignende Forhold tildeels finde Sled i den chinesiske 

 Stat, uden her at have samme Folger, som hos Romerne. Men China bar 

 >el en ufuldkommen Pengecirculalion, ingen anden prceget Mynt^ end uhyre 

 Masser af smaa Kobberpenge, og en meget hoi Rentefod. Derimod har 

 det en hoi Grad af indenlandsk Industrie og Handelsrorelse — en overhovedet 

 jaevn Fordeling af Formuen — og fremfor alt en national TarYcllghed og 

 Noisouihed. Derfor bar China, med sin uhyre Folkemaengde og en hertil 

 svarende Jordudstykning, ingen Betlere^ ingen Pauperisme, intet Fattigvcesen. 



