12! 



ham og til i 1843 at udgive et lidet Skrift i det tydske Sprog: 

 Sendschreiben an den Herrn F. C. Schlosser, Geheimerath und 

 Professor der Gcschichte in Heidelberg. Denne Forfatter havde i 

 sin Geschichte des achtzehnten Jahrhunderts 3. B. udlalt den haan- 

 ligste Dom over Danmarks Forfalning og den forda?rvelige Indfly- 

 delse denne havde udovet paa Foikets Udvikling og Relstilsland 

 saavelsom og paa dels Finanlser og i Forbindelse dermed havde 

 han behandlet enkelte Parlier af dels Regjeringshistorie og de Maend, 

 som derunder havde vaeret virksomme, med en Uretfa^Tdighed, der 

 havde sit Udspring af en fuldkommen Mangel paa Kundskab om 

 Sagen. Kun den Trang som Rosenvinge folle til at paalale de 

 Forhaanelser, som en ikke lidet gjeldende fremmed Forfatter havde 

 ndost over bans Fa^dreneland, kunde bestemme ham lil at tage til 

 GjenmsDle. Han vidste meget vel, at der herved intet Bifald var 

 at vinde hos dem, der forte Ordet i vor Litteralur; Ihi ligesom 

 det Sprog som Schlosser talte om vor Forfalning og vor Regjering, 

 var det samme som til den Tid idelig lod sig hore her i Landet, 

 saaledes gjelder det og i Sa^rdeleshed om bans Opfalning af den 

 Periode i vor Historic, hvorved Rosenvinge is«r opholder sig. 

 Paa nogle grove Feiltagelser naer, med Hensyn til Tider og Per- 

 soner, som hos en Indlaending vare umulige, vilde man fra hiin 

 Side ret gjerne have vedkjendt sig Schlossers Domme over be- 

 meldte Parlie af vor Historic nelop i de Stykker, hvori Rosenvinge 

 bekjaemper samme. Naar hiin Forfatter ikke blot udtaler den bil- 

 treste Haan over det Giildbergske Ministerium, men endog braen- 

 dema^rker Guldbergs personlige Charakteer, saa var detle i fuld 

 Overeensstemmelse med en Fremstilling, som man her nylig havde 

 givet, og del fordi man havde ost af samujc urene Kilder og efter 

 den faelleds politiske Reining laget disse Kilder for gode. Der- 

 imod var. med Hensyn til Slruensec Schlossers Dom vel forskjellig 

 fra den, som man her vilde gjore gjeldende; men deri var Ro- 

 senvinge langt fra at modsige den tydske Historieskriver. Denne 

 havde nemlig i Struensee ikke sect andet end en Empiriker, der 

 forsogle alle den Tid i Frankrig og England opslaaede og derfra 

 tilTydskland forplantede Curer paa den syge danskeSlal; og alle- 

 rede den Omstaendighed , at der under bans Ministerium udkom 



