122 



Love for Danmark i del lydske Sprog iiiaatlc, efter Schlossers 

 Dom, vise de Danske, at en tydsk Eventyrer havde bemapgliget 

 sig deres Konge, ligesom deltc og var ham. Beviis nok for al 

 Slruensee ikkc var istand lil at gjennemfore en virkelig Forbe- 

 dring. Men Slruensee havde fundel en langt gunsligere Bedom- 

 inelse blandt vore^Liberale, der vel inisbilligede bans Riiigeagt for 

 vort Sprog, men uog ikke lagde nogen afgjorende Va^gl derpaa, 

 og ingenlunde dervcd lode sig afholde fra at bchandle den Regje- 

 ring, der gik ud fra ham, med Forkjerlighed, og den, der fulgle 

 efter ham, den meest nalionale Danmark nogensinde havde havl, 

 med den yderste Haan. Rosenvinge der gav Schlosser Ret i bans 

 Dom om Slruensee men paalalte bans uretfeerdige Domme om Guld- 

 berg, kunde saaledcs ikke venle, at bans Fremlreeden ved denne 

 Leilighed vilde her hjemme skaffe ham andet end baanlig Omlale, og 

 det var og kun den ban fandt, ligesom ban og maalle gjore Regning 

 paa lige Behandling af den anseele tydske Forfaller, mod hvem 

 ban var staaet frem, og delte slog heller ikke feil. For Resten 

 var Rosenvinges Skrift ikke ma^rkeligt uden med Hensyn lil det 

 Sindelag, som det udviste. Det indeboidt og kunde efter sin Be- 

 stemmelse ikke indebolde Noget, der kunde udbrede nytLys over 

 de af ham berorte Partier af vor Historie. Saafremt ban havde 

 skrevet for sine Landsmaeud, vilde ban vist vseret gaaet en Deel 

 dybere. En af vore indsigtsfuldeste Historikere (Paludan-Miiller) 

 bar og senere leveret et forlraeffeligt Bidrag til at berigtige Dom- 

 men over del Guldbergske Ministerium, og der kunde vaere Adskil- 

 ligl at tilfoie i Sierdeleshed med Hensyn til Forholdet niellem den 

 Tids og den na^rmest foregaaendes Lovgivning. Men til Rosen- 

 vinges Hensigt med hiint blot for Tydskland beregnede Skrift pas- 

 sede sig ikke den dybere Gaaen ind paa Love og Foranstallninger, 

 der vare tydske Lxserc ubekjendte og bvori del ikke uden slor 

 Vidloflighed havde vajret mueligt at sa;lte dem ind. I Forbigaaende 

 bemaerker jeg, at der slet ikke var Tale om at sa?lle det Guld- 

 bergske Ministerium boil, men kun om al vise det Retfaerdigbed. 



Det Billede, som man af Rosenvinges ofTenllige Liv maa danne 

 sig om bans Sind og Ta^nkemaade, slaaer endnu klarere for dem, 

 som have kjendt ham i bans ovrige Forhold. I al bans Ord og 



