48 



liden, sine Anskuelser orn Fremliden. Til denne nalurlige Trang^ 

 svarcr den Evnc, at benylte et Sprog mcd sajrskille Udtryk for 

 de cnkelte og Faclledsudlryk for de ligearlcde Gjenstande, Egen- 

 skaber, Handlinger og Begreber. Den sa^dvanlige Form for et 

 saadant Fornuflsprog er den, under hvilken Udtrykkene gives i 

 Lyd, der dannes i Luftveiene og opfalles gjennem Horelsen. Delle 

 bar givcl Anledning til at opstille Sprogevncn som et af Menne- 

 skels legemligc Forlrin, men ved en saadan Forestilling gjor man 

 Menneskets aandige Ysesen boiligen Uret, thi det er i Menneskets 

 Aandelige alene at Sprogevnen er begrundet. Det Vajsentlige ved 

 Evnen ligger ikke i at kunne bore og at kunne fremsige Ord — 

 bvilket cnkelte Dyr ogsaa vides at kunne la^re, ligesom i Virkelig-^ 

 heden de hoiere Dyr i Almindelighed bave en ligesaa skarp H6- 

 relse som Mennesket og de fleste Paltedyr ct lige saa fuldkommen 

 bygget Stemmeredskab (bos en langarmct Abeslaegt, Hylobates 

 albimanus, er dette endog fundet at bave en langt fuldkomnere 

 Muskulatur) — men Sprogevnen ligger vajsentligen i den Evne 

 skarpt at kunne opfatle det Ligearlede og Uligeartcde i Gjenstan- 

 dene og Begreberne, hvormed nodvendigviis folger Trang til at 

 betcgne eller faae betegnet det Opfattede. En saadan Evne 

 mangier ci bos noget fornuftigt Menneske, bos den Dovfodte lige 

 saa lidt som bos den Horende, og er Evnen tiistede, vil den 

 ogsaa kunne gjore sig gjeldendc. .{,:>. 



Del dovfodte Barn maa nodvendigviis tillige blivc stumt, efter^ 

 som det ikke kan opfatte Fornuftsprogets vedtagne Symboler 

 under deres sa)dvanlige Form af Lydsymboler. Under enhver 

 anden Form, under hvilken den Dovfodte formaaer at opfatte dera, 

 vil det lykkes ham ligesaa let som den Horende. Under en saa- 

 dan Form optra?der Fornuflsprogct i det saakaldte ^Gehcerdesprog** , 

 bvis Symboler for Gjenstandene, Egenskaberne, Handlingerne og 

 Begreberne bestaae i Legemsstillinger og fortrinsviis i Stillinger 

 og Bevajgelser af Ha^nderne. Det dovstumme Barn laerer dette 

 Sprog omtrent lige saa let, som det horende Barn laerer Tale- 

 sproget, og lajrer det paa samme Maade, navnligen ved Omgang 

 og Samfajrsel mcd andre, der bruge samme Sprog. Lettest op- 

 falles de Tegn, der endnu baere Pra)g af at vaere Billeder af de 



