51 



ning trykte Boger, ligesom til at forstaae Laererens Skrifl og selv 

 at skrive, hvilket sidsle de ganske almindeligen udfore saerdeles 

 smukt. At den Dovstumme forstaaer hvad ban laeser og skriver, 

 kan isaer oplyses ved den Brevvcxling, de ofte fore med deres 

 Familie. En Fortaelling, der meddeles dem i Gebaerdesproget, vide 

 de at gjengive i Skriftsprogel. 



Ved Gebaerdesproget bragtes den Dovstumme ind i de Dov- 

 stummes lille, afslultede Samfund; ved Skriflsproget traeder ban 

 over i Nationens. Han bar nu laert dennes Modersmaal, om end 

 kun i Skriftsproget, og de Dovstumme kunne meddele sig gjen- 

 sidigen deri. Ved Skriftsproget foler den Dovstumme imidlerlid 

 Savnet af den samtidige Benytlelse af Instinctsproget, bvorved 

 hver Meddeleise forst „faaer Liv'*, bliver tydeliggjort og finder 

 Indgang. Men da de Dovstumme i Skriftsproget bave laert en ny 

 Raekke Symboler, der lader sig opiose i enkelte Dele (Bogstaver), 

 bvilke altid komme igjen, og bvis Antal folgeligen kun er ringe, 

 falder det den Dovstumme overmaade let, for disse Skriflordenes 

 enkelte Dele at laere en ny Raekke Symboler i Fingerstillinger. 

 Det er det bekjendte Fingersprog , der vaesenllig adskiller sig fra 

 Gebaerdesproget ved at bestaae af Bogstavsymboler istedetfor af 

 Ordsymboler. Delle Fingersprog bar den Fordeel fremfor Skrifl- 

 sproget, afseet fra Vanskeligbeden i altid at fore Skriveredskaber 

 med sig, at det kan ledsages af Instinctsproget: Minespil, Blik, 

 Legemsstilling. Men det bar den anden Misligbed faelleds med 

 Skriftsproget, at det ikke kan benyttes burtigt, navnligen ikke 

 med selve Tankens Hurtighed. Denne Misligbed er i og for sig 

 stor nok, for at den Dovstumme forelraekker sit Gebaerdesprog, 

 med Undtagelse netop af ganske enkelte Ord, bvortil ban ikke 

 kjender et saereget Symbol, isaer Person- og Stednavne. Vi traeffe 

 altsaa ber igjen, bvad Cbampollion og Young bave efterviist i de 

 egyptiske Hieroglypber : alpbabetiske eller pbonetiske Symboler 

 blandede ind mellem Ordsymbolerne, og indblandede netop til 

 samme Brug. En saadan Sammenblanding af to ueensartede Sym- 

 boler er saa langt fra ubetinget at burde fordommes, at tvert- 

 imod det Sporgsmaal paatraenger sig, om ikke Skriftsproget 

 maaskee for Oieblikket staaer paa Veie til at antage en saadan 



3 



