^3 



heder (Bogslaverne), saa kan man ogsaa, afseel fra del Historiske, 

 omvendt betragte Talen som en Gjeng^ivelse af det alphabeliske 

 Skriftsprog. I Talen gjengives allsaa Bogslaverne i Form af Lyd, 

 for livilke den Dovfodle ikke har Sands; men Lydenes Forskjellig- 

 hed, hvoraf hver isaer belegner et Skriflbogstav, frembringes ved 

 Munddelenes forskjellige Stillinger og Bevaegelser, og disse ere 

 saa godt som alle synlige iidvendigen. Derved er Muligheden 

 givel for den Dovfodle eller saakaldle Dovstumme at laere at 

 lale. Veien er for ham lang og besva?r]ig, i Sammenligning med 

 hvad den er for det horendc Barn endog i en ganske overordent- 

 lig Grad. Istedelfor at Barnet i Almindelighed allerede i det 

 andet Aar laerer at tale, i del 5le Aar at kjende Bogslaver og 

 slave, og forst lldt efler lidt faaer Ovelse i at laese saa flydende, 

 at Ordene ved forsle Oiekast Ireede frem hvert som et Hele — 

 maa omvendt den Dovstumme begynde med at opnaae denne 

 sidsle FsBrdighed, idet ban belragler det skrevne Ord som et 

 Symbol, derpaa laere Bogslaverne som disse Symbolers enkelte 

 Dele, og nu forst kan ban begynde for disse alphabeliske Skrift- 

 symboler, for hvilke ban almindeligviis allerede har laert en anden 

 Raekke Symboler i Fingersproget, at laere en tredieRaekkeSymboler 

 1 Munddelenes complicerede Stillinger og Bevaegelser. Har han 

 forst — man veed neppe om man derved mere skal beundre 

 Elevens eller Laererens Taalmodighed — laert denne nye Raekke 

 alphabeliske Symboler, med andre Ord : laert at kjende de udtalte 

 Bogslaver ved at beskue Munddelene, saa laerer han ogsaa lidt 

 efler lidt at eiterligne dem og bruge dem paa retle Maade. Han 

 laerer altsaa forst at aflaese Talen paa den Talendes Munddele, 

 senere selv at tale. il^ teti i Idsl t#i«| 



^«^ti^aar saaledes den Dovstumme med sine Laereres lljelp om- 

 sider har kja^mpet sig frem til at naae det Gode, hvert Barn i 

 Almindelighed vinder saa hurligt og saa let, et Gode, manvaennes 

 til at belragle som et Mennesket nodvendigen tilkommende, saa 

 synes derved aabenbarl en Grundforandring at vaere foregaaet i 

 bans hele Tilvaerelsesmaade , en Forandring, der navnligen kunde 

 synes vaesenlligere end den, da han laerle Gebaerdesproget. Og 

 saaledes er det unaegleligen i Henseende til bans borgerlige Stil- 



