54 



ling o| i Henseende til hans Stilling til sine Medmennesker ovcr- 

 hovedet; men ikke saaledes, hverken i psychologisk eller physio- 

 logisk Henseende. Geba^rdesproget er, som ovenfor udviklet, et 

 Fornuflsprog lige saa vel som Lydsproget; i hiint lige saa vel 

 som i dette finder, som en udma^rket lydsk Paedagog (Becker) har 

 udtrykt sig, Tanken sin Legemliggjorelse, og det Stadium, Menne- 

 sket traeder ind i ved at erhverve denne Faerdighed er i psycho- 

 Jogisk Henseende uendelig vigtigere end det, hvori han senere 

 kan laere iit gjore det i nogensomhelst anden Form. I physio- 

 logisk Henseende er ei heller Erhvervelsen af Talens Brug for 

 den Dovstumme del, som Erhvervelsen af Synel er for den Blinde. 

 Ved at laere Talens Brug opgaaer ingenlunde Verden for ham i 

 en ny Skikkelse. Han har derved ikke laert at „hdre" Andres 

 eller sin egeu Tale; han har, fra sit Standpunct af, kun laerl en 

 ny Form af det phoneliske Gebaerdesprog, en ny Oversaettelse af 

 Skriflsproget, hvorved Ordsymbolerne i Raekkefolgen af deres 

 enkelte Dele gjengives, ikke ved Fingertegn (som i Fingersproget), 

 men ved Laebe- og Tungelegn. 



Saaledes for den virkelig Dovstumme, det vil sige, den fra 

 Fodslen stokdove, eller den, der er blevet det i do to forste Aar 

 af sit Liv. Anderledes forholder det sig med den, der har tabt 

 Horelsen senere, og Forskjellen bliver desto storre, i jo senere 

 en Alder han har tabt den. Om et saadant Individ end ganske 

 og aldeles har tabt Ovelsen i at tale — hvilken Ovelse, som be- 

 kjendt, allerede erhverves i det andet Leveaar — saa har han 

 dog en Erindring om, meer eller mindre dunkel, maaskee endog 

 sig selv neppe bevidsl, hvad Lyd og Tone er. Er Horelsen forsl 

 gaael tabt i det 5te, 6te, 7de Aar, saa maa almindeligviis dog Barnet, 

 ifolge den forsomte Omhyggelighed for at vedligeholde Evnen, 

 gjennemgaac den hele lange Skole, for gjennem Skriflsproget, 

 lig de andre Dovstumme at gjenvinde Talens Brug; men del falder 

 et saadant dovt Individ ulige lellere, og Talen faaer en Klang og 

 Tydelighed, som den neppe nogensinde faaer hos den Dovfodtc. 



Fremdeles forholder det sig ganske anderledes med de mange 

 saakaldle Ddvstumme, og desva?rre almindeligviis ganske som Dov- 

 stumme behandlede Born, der kun ere lunghore. Denne Fell forefindes, 



