Men i Frederik den Tredies Tid vandt Rigsdagene en slorre 

 Betydning; ved flere af deni vislc sig Forbudenc for den fore- 

 slaaende Forandring af Slalsforfalningen. Ved den fiirsle (lil 

 Kongevalget) vaagedc Geisllighcdcn over sin poliliske Ret og an- 

 vendle den, hvorfor Slanden ogsaa dcnnegang blev naivnet i den 

 nye Haandfaeslning som deelagtig i Kongevalget, og den ene Deel 

 af Slanden gav i et Andragende sit kirkelige Bidrag til Haand- 

 faestningen, navnlig Forbudet mod fremmede Religioners Ovelse. 

 Men endnu sees den ikke at have deeltaget i den menige Adels 

 politiske Bestraebelser for at spra)nge Rigsraadels Eneva^lde. Til 

 flere folgende Rigsdage havde Standen forberedt gravamina, og 

 paa den sidste Rigsdag udviklede den sin store politiske Indlly- 

 delse ved at afgive dc virksomsle Organer for den store Omvaelt- 

 ning. Hvilken Stilling Geisllighedcn skulde indlage i den paataenkte 

 nye Statsforfatning, var neppe engang Lederne klart; men man 

 seer af et opbevaret Udkast til samme, hvorledes Geistligheden i 

 politisk Ret taenktes at skulle stilles ved Siden af de ovrige Staen-^ 

 der, saaat Kongen skulde „styre og regjere Riget med nogle af 

 ht)er af de tre Staendcr CAdel, geistlig og borgerlig Stand) og ei 

 gjore Forbund, paaltegge Skat etc. uden samtUge Stainders Bevilg- 

 ning'-'. Man ventede ogsaa, selv efterat Forandringen var fore- 

 gaaet, at Geistligheden og Borgerslanden vildc forbeholde sig Ind- 

 flydelse paa Sagerne, navnlig Financernc, og selv med Hensyn til 

 Slatsadministrationen foresloges det, at den borgerlige eller geist- 

 lige Stand skulde afgive Pcrsoner til visse reent borgerlige og 

 diplomatiske Functioner. Men allerede Provisionalordonnancen 

 kaldle kun Adel og Borgerstand lil Stalsadministrationen, og det 

 saprlige Kirkecollcgium kom ikke engang i Stand. Geistlighedens 

 sidste Function paa den poliliske Bane var at underskrive Arve- 

 Enevolds-Acten, hvori den egcnllig forsle Gang fremtraeder fuld- 

 kommen samlet som een geistlig Stand, der afgiver eet samlet 

 Votum ved Siden af de andre Rigsstaender. Fra denne Tid af blev 

 den en Embedsstand igjen , som den forhen havde vajret; dens 

 Privilegier, som kort efter bleve den givne af Kongens Naade og 

 kundgjorte gjennem Biskopper og Landemoder, hjemle den ingen 

 politiske Rettighedcr; do svagc Levninger af dens selvsta^ndige 



