138 



Allerede den Omsltendighed, at der i de qvielisliske Stridig- 

 heder forhandledes om Sporgsmaal, som langt mere umid- 

 delbart angaae al Religions indersle Va?sen end i saamange 

 andre Iheologiske og kirkeligc Tvisligheder, inaa vaekke Inlcr- 

 essen for noiere at kjendo dem. Dertil kommer, at dc qvie- 

 lisliske Bevsegelser, langtfra at staae isolerede, shitle sig til de 

 mange andre reformaloriske Forsog, hvorpaa den sidste Halvdeel 

 af del syttende Aarliundrede var saa rigt, og hvori der aaben- 

 barer sig den samme Bestraebelse, som kjendes til enhver Tid, 

 hvor de i Kirken overleverede Former for Lecre og Cullus^ istedet- 

 for at vaere den religiose Aands naturlige Udtryk og Understot- 

 lelsesmidler, blive folte som trykkende og haemmende Baand. 

 Denne Folelse fremkalder da en Opposition, som soger at oplose 

 del Faste og Stive ved de engang gjaeldende Bestemmelser, vender 

 sig med storre eiler mindre Heftighed, men altid bittert og fjendt- 

 ligt, imod disse, og soger ligesom at fode Christendommen paa ny 

 af den friske og levende Aand. Disse Perioder hore unsegteligen 

 til de maerkeligsle i Kirkens Historie. I Qvietismen rorer sig 

 del samme Princip, som egentlig giver Jansenismen dens hoiere 

 Interesse. Pietisterne lagde ingen Skjul paa, at de i Qvietisternes 

 Taenkemaade og Skjebne saae Billedet af deres eget Forhold til 

 den herskende Kirke; og i England betragtede man Qvietismen 

 som en Green af Qvwkerisme. Til disse bekjendle Partier knytlcr 

 sig Erindringen om en Ma^ngde andre Seder af ringere Betyd- 

 ning, men som alle fortes 1 den samme Retning, hvor forskjellige 

 og uenige de end forreslen vare indbyrdes. Som Parti bar Qvie- 

 tismen kun en. kort, men i flere Henseender saerdeles mserkelig 

 Historie; som Aandsretning peger den ben til den christelige Mystiks 

 forste Tider, hvorfra den soger sit Udspring, ligesom den vil fort- 

 saelle sin Tilvaerelse, saal83nge Kirkens Udvikling forcgaaer under 

 menneskelig Indskraenkning. — Til Kundskab om Qvietismen i den 

 Tid, da den var Gjenstand for Begeislring og for Had, besidde vi 

 for endeel saa rige og fortra^ffelige Kilder, at det ved flere Lei- 

 ligheder bliver os muligl ikke blot at kjende de didhorende ud- 

 vortes Begivenheder i deres Forbindelse, men endog ligesom at 

 skue ind i de handlende Personers Sjsel og blive Medvidere i 



