mi 



have yltret, at haii iieppe nogcnsinde vilde have vovel sig dertil, 

 hvis jeg ikke halvt om halvt havde tviingen ham. Jeg Iroer vel, 

 at han og uden inin Medvirkning vilde have overvunden sin Frygt, 

 men, foruden at det Blik han havde faaet over hvad der horle til 

 retlndsigt i Alt hvorfor han havde at gjore Rede, havde bragt ham 

 til at finde Sagen vanskeligere end andre, havde uden Tvivl og den 

 med hiint Arbcide forbundne Anstrengelse havt en Indvirkning paa 

 hans ikke slaerke Legemskraefler, som heller ikke blev uden Indfly- 

 delse paa hans Vurdering af hans Evne, hvilken altid var beskeden, 

 men slundom gik over til sygeligt Mismod. lovrigt underkastede 

 han sig denne Examens Iheoretiske Deel i April og den praktiske 

 Deel i October 1813, begge, som man vel kan taenke, med bedstc 

 Charakteer. 



Om det var hiin udvortes Anledning der bestemte den Rei- 

 ning hans Studium tog for hele Livet, eller om ikke den var saa- 

 ledes begrundet i hans Anla?g og Tilboieligheder, at den under alle 

 Omslaendigheder vilde va?re blevet herskende, er vanskeligt at be- 

 stemme. Men vist er det, at han stedse vedblev med kjerlig Flid 

 at forlsa^tte det Studium af vor aeldre Ret, hvorpaa han i 1812 

 havde kastet sig. Baade hans Disputats for den juridiske Liccu- 

 tialgrad, som han erhvervede ved Kroningsfesten 1815 og den 

 Afhandling, som han i Fortsaettelse deraf udgav og forsvarede til 

 Reformationsfesten 1817 forat erhverve Doclorvajrdigheden , an- 

 gaaer et vigligt ^mne af vor Relshistorie, nemlig Edens Anven- 

 delse efter de jeldre Love. Ved Universitetet, hvor han 18.15 

 blev ansat som Adjunct og 1818 som Professor ved det juridiske 

 Facultet, bar han, endog forend den Tid Retshistorien ved Frdg. 

 26. Jan. 1821 blev gjort til el saeregent Underviisnings- og Exami- 

 nalionsfag, stadigt holdt Forelsesninger over Samme, hvilkel blandl 

 andet kan sees af den viglige Afhandling om Vindicationsretten efler 

 vore gamle Love, hvilken han i 1819 udgav som Indbydelsesskrift 

 til disse Forelgesninger. Allerede i 1822 og 1823 udgav han en 

 Lterebog over den danske Lovhistorie i to Dele, hvoraf han 1 1832 

 foretog en ny og aldeles omarbeidet Udgave, der forer Navn af 

 Relshistorie isledetfor det mindre omfattende af Lovhistorie, som 

 han, maaskec fordi det er det i bemeldte Forordning brugte, havde 



