112 



Rosenvinge havde tidlig gjort Bekjendtskab ined de ypperste 

 Diglervaerker baade danske og fremmede, og del saaledes at de 

 slode levende for hans Erindring, og vare ham en sand Sjelefode. 

 Detle gjaldt ikke blot om det Skjonne og Oploflende, men ogsaa 

 cm det Spogende og Opromte; saaledes var Holbergs Comedier 

 og Peder Paars ham saa nsDrvserende, som det vel idelig fandtes i 

 en aeldre Sla^gt, men som det allerede i den, livori han var voxel 

 op, blev sjeldent. Han gjorde jevnlig sig selv og andre en For- 

 noielse ved at forelaese dem noget af Holberg, hvilket han gjorde 

 med Liv og Lune. Han vedblev sit hele Liv igjennem at udvide 

 de Bekjendtsaber med de ypperste Digtere, som han saa tidlig 

 havde gjort. Saaledes blev ikke let noget maerkeligt nyere Dig- 

 tervaerk ham fremmed, og han havde ingenlunde lillukket sin Sjel 

 for hvad Skjont og Godt deri fandtes. Men dog holdt han sig 

 mere til hvad der i hans yngre Dage havde oploftet og veder- 

 qvaeget ham, og som han idelig fornyede ved gjentagen Laesning 

 eller ved at kalde det tilbage i sin Erindring. I de senere Aar 

 kastede han sig med saerdeles Kjerlighed paa det spanske Sprog 

 og den spanske Poesie. Denne var ham alt lajngere tilbage be- 

 kjendt af tydske Oversaettelser, men han havde derved vundet en 

 saadan Kjerlighed for samme og navnlig for Calderon, at han i 

 sine sidste Aar blev grebcn af en s^rdeles Lyst til at nyde de 

 spanske Digteres Mestervajrker i Grundsproget. Del var uden 

 Tvivl og den store Tanke, som Spaniernes Historic fra dels bedre 

 Tider havde opvakt hos ham, om Folkets herlige Grundnatur, der 

 bragte ham til at dyrke deres Sprog, og hertil knyttede sig det 

 Onske, at besoge dette Folk og dels skjonne Faedreland. Paa en 

 Tid, hvori hans Sundhedslilstand og Stemning var ham til Hinder 

 for mere anstraengende Arbeider, har han oversat to af Calderons 

 Stykker. Det ene af disse, Zenobia, er trykt, dog kun 1 et lidet 

 Antal Exemplarer, som han har uddeelt til Venner og Bekjendter. 

 Det andet er et lystigt Slykke under Navn: „Et Huus med to Ud- 

 gange er vanskeligt at bcvogte". Om Oversa)llelsen af Zenobia 

 er el i alle Henseender lilfredsslillende Arbeide, tor jeg ikke bedomme, 

 men jeg og Andre, der have la^st det, liave fundet os vel ved 

 samme; det er skrevet i flydende Vers og giver en levende Fore- 



