114 



stellelse af Zenobia Flere have faaot Leilighed lil at kjendc, men 

 hvorom selv bans Venner intet vilde have vidsl, dersom ikke de 

 foranforle Omsl?pndigheder havde foranlediget ham lil al gjore 

 Brug af samme. At han ikke var plaget af Digterforfaengelighed, 

 sees end yderligere af den Taalmodighed, hvormed han opgav 

 Tanken om at lade sin OversffUelse af „KjaBrlighed uden Strom- 

 per'* trykke, ligesom jeg heller ikke har mserket noget Spor af 

 at hans venskabeligc Slemniiig mod Tiek vcd denne Leilighed blev 

 forstyrret. Del cr vistnok en Sjeldenhed at den, dor besidder et 

 saa smukt og saa uddannet Talent som det hvorom hans Arbei- 

 der vidne, er saa aldeles uden Fordring, at det kun saa godt 

 som ved et Tilfa?lde bliver hans forlroeligste Venner bekjendl. 



Ogsaa Musiken havde en ivrig Dyrker i Rosenvinge, der oftc 

 gav sit beva?gede Gemyt Luft igjennem Toner. Nogle enkeltc 

 Gange, naar jeg tilbragle et Par Sommerdagc paa hans Landsled, 

 endte han vor Aflen-Underholdning med at gribe lil Slrengenc, 

 med Udlryk af Folelser, som kom IVa Hjertet og gik lil Hjerlet. 

 Men, efter hvad hans na?rmesle huslige Omgivelser bevidne, horte 

 det til hans daglige Fornodenheder enten selv saaledes at phanta- 

 sere paa Fortepianoet, cller at oplives ved de musikalske Nydel- 

 ser, som ellers lilbode sig enten i hans Hjem eller andelsteds, og 

 han forsomle ikke let nogen Leilighed lil saadan Nydelse. For 

 de Glaeder som Nalurens Belragtning og Livet i Naturen gave, 

 havde han ligeledcs aaben og levende Sands; han var blandt an- 

 del en slor Blomslerven, der baadc lagle saerdeles Vind paa at 

 kjende dc Blomsler som her opelskes, i deres forskjellige Arler 

 og Yariationer, og paa selv al opelske dem i sin liden Have i 

 Lyngbye, hvilket han saala^nge indlil han nogle Aar forcnd sin 

 Dod skilte sig ved sit Landsled drev med kjaerlig Omhue. 



Ved Siden af alle de mangehaandc aandelige Sysler, som 

 Rosenvinge drev, er del ma^rkeligl, at han i en ganske ualminde- 

 lig Grad tog Decl 1 det selskabelige Liv. Han saae ofle Venner 

 hos sig, stundom i slorrc Kredse, men idelig i smaa Kredse eller 

 og enkeltviis; og ban blev ligeledes meget sogt af Andre baade 

 til slorre og mindre Selskaber. Hans Selskabelighed, der havde 

 sin Rod i hans Velvillie og Meddelelseslysl, yllrcde sig og ved 



