Om Tarmcns Sliimhindc har Hunter angivct, at den i hele sin 

 Slraekning er foldet i Form af store, dybe Celler, hvis Mundiriger vende 

 sla^rkt bagtil. Denne Form havde Prof. E. tidligere fundet hos den 

 gronlandske Bardehval, Keporkak, B. Boops Fabr., medens andre Bardc- 

 hvaler vides at have Laengdefolder i Tarmen ligesom Marsvinene, eg 

 hvor besyndcrligt det end er, at een Form af Tarmens Sliirahinde skal 

 findes hos Delphmer og nogle af Bardehvalerne, en anden hos Doglin- 

 gen — der staaer saa naer ved Delphinerne — og andre af Bardehva- 

 lerne , saa er det dog virkelig saaledes ; thi den Hunterske Angivelse 

 fandtes ogsaa her fuldstaendigen bekraeftet. Det Besynderlige heri for- 

 hoies isaer ved den tilsyneladende overordenth'ge Forskjellighed af disse 

 to Former: Laengdefolder og Celler. Imidlertid lader en Overgangsform 

 sig eftervise i den allerbageste Deel af Doglingens Tarm. Celleformen 

 er her endnu kjendelig, men Cellerne ere store, langttrukne, aldeles ikke 

 dybe, og dannes aabenbart af Folder, som naermest Anus nsesten ligge 

 paa langs, men snart blive snoede i to Spiraler, der krydse hinanden, 

 idet et Par af Folderne stige til Venstre, et Par til Hoire. Ved at 

 folge Tarmens Indside bagfra fortil bliver Opstigningen af disse Spiraler 

 lidt efter lidt mindre steil og Folderne mere hoie, Cellerne altsaa mere 

 tverliggende og dybe. 



Paa Tarmen og i Kroset saaes McBlkekarrme tydeligen med 

 blotte Oine, ligesom dette er Tilfseldet hos Celaceerne i Almindelighed. 

 Da ingen egne Undersogelser vides hidtil at vsere anstillede paa Lym- 

 phekarsystemet hos Cetaceerne beveegede Prof. E. Hr. Rgm. Chirurg 

 /65m til at indsproite disse Kar paa et Par Tarmestykker. Derved ere 

 et Par anatomiske Pr^parater blevne til, som forelagdes Selskabet og 

 som vistnok i alle Henseender bore til Pragtstykkerne for et anatomisk 

 Cabinet. Maelkekarrene ere talrigere og storrc, end de maaskee hidtil 

 ere blevne iagttagne hos noget Dyr. Paa Tarmen ere de ordnede i to 

 Lag. Det ene ligger tset under Bughinden og bestaaer af lutter ganske 

 lige longitudinelt forlobende Grene, som idetmindste paa den Kroset 

 modsatte Halvdeel af Tarmen ligge saa teet til hverandre, at de synes 

 at danne et fuldstsendigt Overtra^k, omtrent ligesom de hidtil bekjendte 

 Maelkekar hos Chelone mydas. Det andet Lag af Tarmens Mselkekar 

 ligger dybere og har en dendritisk Form. Det synes ene at lilhoro 

 Tarmens Sliimflade. Begge disse to Lag af Ma3lkekar samles i mcer 



1* 



