de Regler viist sig, hvorcfter de ydre Deles Form lidl efter lidt iiddannes. 

 De to vandrelte Ilaledoic saaes allerede lios Delphinfostre af kun omtrent 

 1 Tommes Lffiiigde heclt ude paa hver Side af Halespidscn, fra forst af 

 sora neppe mairkelige Uudfolder, der lidt efJer lidt antage Lancetform 

 og scnere krummc sig i forskjellig Grad hos de forskjellige Arter. Ryg- 

 finnen uddanncr sig paa sammc Maade og omtrent samtidig mcd Hale- 

 (loicne. Udviklingshistorien, mener Prof. E. derfor, taler imod at ansee 

 Halefloiene for analoge Dele med Buglemmerne. 



De yugste Hvalfoslre fandtes ligesaa staerkt krummede som noget 

 andet Hvirveldyrfoster^ men denne staerke Krumning mod Bugfladcn gav 

 Hvalfostrene et mere fremmedt Udseende end den kan siges at give andre 

 Fostre, eftersom hos de storre Hvaler Hovedet og Halen altid ere slillede 

 stivt og uboieligt i lige Flade med Rygraden. Ved en narmere Under- 

 sogelse viste det sig ogsaa, at Boiningen i Grunden aldelcs ikke laae i 

 Ledeue, men i selve Hovedbenenes og Hvirvlernes Form; thi hos Hval- 

 fostrene sidder Nakkebenet egentlig i samme Stilling til Rygraden som 

 hos de voxne Hvaler, men Tindingbenene og Pandebenene hva;lve sig 

 fortil fra Rygside til Bugsidc, ligesom det er Tilfaeldet hos andre Patte- 

 dyr i Fosterlivet og ligesom det hos Mennesket er vedvarende. Snuden 

 er hos Hvalfostrene kort og bred, og vender hos de ganske smaa Fostre 

 ned- og bagad, hos de noget storre lige ned mod Bugsiden. Hos intet Dyr 

 synes Formforandringerne at vsere saa betydelige i Hovedets Dele som 

 hos Hvalerne, thi deres Hjerneskal voxer forholdsviis saa lidt, og Kjae- 

 berne isaer hos Bardehvalerne forholdsviis saa uhyre, at hiin hos den 

 yoxne Hval bliver en ubetydelig Deel af hele Hovedet, liggende heelt 

 tilbagc ved det store Hul i Nakkebenet. 



At Fosterkrumningen ikke ligger i Delenes boiede StilUing, men 

 i deres Form, visle sig ogsaa ved Hvalfostrenes Hale, og Prof E. havde 

 derpaa udstrakt denne Undersogelse til Fostrene i Almindelighed og over- 

 all faael samme Resultaler. Navnligen er den Stilling, som Arme og 

 Been have hos det menneskelige Foster, afhsengig af deres ufuldkomment 

 forbenede Bruskes Form. Vedbliver denne Form efter Forbeningens 

 Fuldendelse, kaldes den ved Fodderne „KIumpfod'^, der altsaa beroer 

 paa en Feil i Uddanuelsen , ikke paa en for stoerk Virksomhed af 

 Boiemusklerne. 



