45 



/ 



petisko Sprog viser ogsaa, at man ved Hankjiin har villet udtrykke noget 

 Ilaarderc, ved Hunkjoii noget Blodere, og, da Intetkjonnet dannede sig, 

 ved delte noget endnu Ilaardere end ved Hankjonnet. Fremdeles: Kjiins- 

 ondclserne ere . opstaaede af Pronomina for de trc Kjcin: lian, hun og 

 dot (gr. og-, 71, rod, senere forvansket to; lal. is (su5), ca, id (ill-ud)^ 

 tydsk cr, sic^ cs ; isl. sd (sas), sw, pat^ jf. vort ha-n^ hu-n, det^ o.s.v., 

 hvilke i alle disse Sprog ere selvsarnme Ord, if'olge de herskende Over- 

 gangslovc); men da det nu er aabenbart, at disse Pronomina ikke ere 

 komne af hinanden {og ikke af zod o. s. v. overhovcdet han ikke af del),, 

 saa kunne de som Kjonsendelser heller ikke veere komne af hinanden. 

 Endelig vil det ved Betragtningen af alle rcgelraaessige Tillajgsord vise 

 sig, at deres Flankjon og Hunkjon ikke ere komne af deres Intetkjon 

 (i Almindelighed er ikke engang dettes Endelse den herskende) : dyaO-og 

 er ikke kommet af dyad^or, hvilket efter Rask selv er den oprindelige 

 Intelkjonsform, ligesaa lidct som gater af gutes^ go&r (og Himkj, go&a) 

 af gott^ eller vort god af godt. Det samme gjaelder om alle de afllask 

 anforte Exempler, naar man kun vil betragte disse Ords oprindelige 

 Former, ikke deres senere forvanskede Skikkelse; man vil ved dem alle, 

 for saavidt deres Oprindelse kan efterspores, finde, at kun deres forvan- 

 skede Former give dem et saadant Udseende, at deres Hankjon syiies 

 ligefrem at vaere kommet af deres Intetkjon: Ejef ^jS-yalov og Fl. fjbs- 

 yaloij jf. isl. mikill, vise, at (xsyag er en forvansket Form; i '^ccgtsig 

 for xagispTg bestaaer Slutningen af en Rod (et Navneord) , der som 

 Alkjon gienkjendes i lat. -a?i5, som Intetkjon i ens (ent-is)., som Hunkjon 

 i isl'. ond^ Aand, V^icsen; til denne Rod er fojet de trc Kjonsendelser; 

 0. s. fr. Som Bevis herimod kan ej tjene, at der imellem Bojningen 

 af Flankjtins- og Intetkjonsord hersker nogen Lighed (fnldstaendig er 

 den ingenlunde); thi det er naturligt, at begge de Kjon, der udtrykke 

 det Haarde, ligge hinanden nsermere i sine Former end del, der betegner 

 den blodere Kvindelighed , uden at man derfor kan antage , at det ene 

 skulde have sin Oprindelse af det andet. Tvsertimod maa det ansees for 

 naturligt, at den phantasirige Oldtid og den barnlige Menneskehed aller- 

 fiirst opfatlede hele Naturen som le\^etide, og forst senere fandt Udtryk 

 for det Livlose. Forf. bctragtede iovrigt nogle andre Ejendommeligheder 

 ved Rasks System. Disse Bemserkningers Hensigt var imidlertid ikke 

 at meddele noget hidtil Ubekjendt, men kun at fornye Mindet om Rasks 



