83 



Sol, Maane og visse Guddomme, af hviike 1 af de sidstnicvnte og de saa- 

 kaldle romanske Folk nsermest kaldtes efter Planelerne, hvis indiske Navne 

 mere ligne de skandinaviske end de romerske eller gra^ske. Formodcnt- 

 lig har ogsaa Loverdagen fordum i vort Norden baaret et lignende Navri. 

 Ved de kristne Geistliges Iver bleve disse hcdenske Navne for Ugedagenc 

 afskaffede i Island, heuvcd 1107, men i de tre nordiske Riger bar man 

 beboldt deni alle, naisten uforandrede, lige lil vore Dage. Vel lykke- 

 des dot Klerkerne at indfore i Island den-romersk-julianske Kalender, 

 med de til den foiede katholske lioilider, Ilelgendagc, Helligaftener, 

 Fastetider o. s. v. , med Hensyn til alt det som angik Gudsdyrkelsen og 

 dens Skikke — men derimod kunde de ikke rokke den af Fristaten 

 lovbestemte (paa ethvert Althing for na?ste Aar hoitidelig forkyndte) Ka- 

 lender, som nose skulde folges i alle verdslige Anliggender. En af dens 

 Regler, lige modsat de kanoniske, lod saaledes : „Dagen skal, i al (inden- 

 landsk) Aarsudregning antages at komme for end Natten." 



Fra umindelige Tider af have Nordboerne inddeelt Horizonten 

 i 8 lige Afdelinger. En Verdenskant kaldtes af dem jEtt eller Jttt 

 (endnu i Norge yEff, paa Faeroerne Att) svarende til det gamle tydske Eht^ 

 Ett^ af samme Betydning Dcres a^ldste islandske Navne synes isaer at 

 vsere opkomne i det vestlige Norge, hvor de bedst kunde passe, samt 

 hvor de og, ligesaavel som paa Fa^roerne, endnu brugcs af Alraucn; de 

 ere nemlig blevne indforte til Island og Faero af de a^ldste norske Kolo- 

 nister. 6st, Syd, Vest og Nord svare til de almindclige Ben<evnelser; 

 derimod betyder Landnordr (Landnord) i ovennaevnle Dialekter NO, 

 Landsu&r (Landsyd o. s. v.) SO , Utsu&r (Udsyd, Havsyd) SV og Ut- 

 nor&r (Udnord, Havnord) NV. De,. gamle Skandinaver antoge, at Solen 

 gjennemlob enhver af disse 8 Afdelinger C^iustrdtt, Ostkanten o. s. v.) i 

 3 Timer; dette Tidslob kaldtes Eikt^ Eykt^ Oikt^ hvoraf endnu det 

 norske og fajroiske (jkt^ Ogt^ der har den selvsamme Betydning. Lev- 

 ninger af dette Ords gamle Brug forekomme og, eller ere blevne lajnge 

 bevarcde i Danmarks og Sverriges Almuesprog. jEtternc og Eikterne 

 afdeelte man atter i tvende lige Dele, som kaldtes jEtting eller Hdlfeikt^ 

 endnu paa Fa^roerne Halvokt, saa at Verdenskanterne i alt bleve IG; 

 enhver af dem antoges Solen at gjennemlobe i et Tidslob der formo- 

 denllig isajr kaldtes Stund (Slund) Dagsstund (endnu i Dansk Dag- 

 stund), svarende efler vor Rcgning til 1^ Time. Det hele /Ettmul 



