131 



vare fra Braavallakrigens Periode, efter Sagnforskere som P, E. Miiller^ 

 Weilauff og iV. M. Petersen^ henved Aar 735 e. Chr. , altsaa et Par 

 Hundrede Aar efter at man i Sydlandene kjendte Nordboernes saakaldte 

 barbaiiske Runer, der pleiede at skrives eller males paa Tra?tavler. Mit 

 Dechiffreringsforsog raeddelte jeg strax den af Saxo og Sagaliteraturen 

 hoifortjenle P. E, Miiller^ som billigede det i Hovedsagen gaiidske 

 CI. c. S. 49—50). 



Grundene for min palaeographiske Udvikling af enhver Charak- 

 ter isaer bar jeg sogt at oplyse ved Figurer i den ovenmeldte Afhand- 

 lings 4de Afdeling og i den o^e selve Ordene, udlrykte ved saedvanlige 

 Runer, hvorved jeg tillige viste, at de alle synles at tilhore det danske 

 Sprog, saavel det sora brugtes i Danmark i Middelalderen, som det der 

 endnu bruges her, cndskjondt de nalurligviis, som mange andre af Old- 

 sprogets Ord, tildeels efterhaanden have undergaaet visse til sin Tids 

 Sprogbrug passende Forandringer. At alt dette skulde kunne udledes 

 af naturlige Klipperevner forekom mig vistnok aldeles utroligt. 



Jeg omhandlede ellers (i 2den Afdeling) de bine Characterer 

 lignendc Binderuners Beskaffenhed , saaledes som de forhen have vaeret 

 brugelige (tildeels som saakaldte Trolddoms- eller Besvaergelses-Runer) 

 i Danmark, Sverrig, Norge, Island, Gronland og paa Faeroerne, altsaa i 

 det hele skandinaviske Norden, ja endog uden for samrae. Ved de her- 

 til horende Forskningcrs Resultater bestyrkedes jeg mere og mere i 

 mine Meninger om Runamoindskriflens iEgthed og dens af mig for- 

 meentlig udfundne Hovedindholds Rigtighed. Ikke desmindre maatte 

 Binderunernes Sammensaetningsmaade holde mig fra at antage min For- 

 tolkuing for ufeilbar og derfor gav jeg min Afhandling om det hele 

 Mmne folgende Titel : Forsog til Runamo-Indskriftens palaiographiske 

 Udvikling og Forklaring, med tilfoiede Undersogelser over de den ved- 

 kommende Oldsagn, de skandinaviske Runers aeldste Hovedarter og Ru- 

 nernes gamle Brug blandt flere europaeiske Folk. Ved denne Afhand- 

 lings Udarbeidelse erfarede jeg, at mange ubekjendle eller lidet bekjcndte, 

 men dog meget maerkvserdige Runeminder endnu havdes i og uden for 

 Norden; jeg besluttede derfor at fortsaette mine Undersogelser i den 

 Henseende. Deres Udfald beskrev jeg (1. c.) i en Tillsegsafhandling 

 under Navn af Granskninger og Bemaerkninger om forskjellige med de 

 i Norden saakaldte fremmede Runer betegnede og flere saeregne (tildeels 



