135 



men at Beskadigelserne ikke ere faa, Iroer jeg vcd Betraglningen af 

 de nye Tegninger at kunne antage. Til Riinarao haves, saavidt jeg 

 veed, ingen Udsigt fra nogen merineskelig Vaaning; desuden mangier 

 selve Stedet al Hegn, Opsyn og Beskyttelse. Der kan altsaa meget 

 V3ere gaaet for sig i hiin Mellemtid, sora er os (og mulig de flcste 

 andre) ubekjeridt. Siden 1833 eller 1834 er Ruriamo vistnok blevet 

 besogt af mange Reisende, og cnkelle af dem vides at have hugget eller 

 skaaret i Klipppen for videnskabeligc Undersogelsers Skyld. Derhos 

 veed man, at det er adskillige Reisendes Skik, naar de komme til et 

 eller andet beromt eller maerkvaerdigt Sted, at borthiigge og medtage et 

 eller flere Stykker, hvilke de bcholde som etslags Reliqvier eller fore- 

 vise sora Curiositeter, o. s. v. Et paafaldende Excmpel af denne Art 

 (om end just ikke fra Runamo) kan jeg anfore. I mine ovenn2evnte 

 „Grandskninger og Demserkninger'' (1. c. S. 569) berettede jeg, at Bi- 

 skop Stcingrim Johnson i Aaret 1821 undersogte og aftegnede de maer- 

 kelige (uden al Tvivl kunslig indridsede men Runamocharactererne til- 

 deels lignende og ligesom de horizontalt anbragte) Runer og Binderuner 

 i Paradishulen i Island. Hulen , som derved blev bekjendt, besogtes 

 derefter (endskjondt den ligger afsides og er vanskelig at komme til) af 

 Reisende (tildeels frcmmede Videnskabsmaend) og andre Nysgjerrige. 

 Afg. Provst Thomas Scemundson (der havde gjennemreist det sydlige 

 Europa) lod mig 1837 vide, at ban agtede paa ny at aftegne Hulens 

 Indskrifter; jeg bad ham, ved den Leilighed, noie at eftersee en af dens 

 slorste og maerkvaerdigste Figurer. 1838 var ban paa Stedet, men 

 meldte mig lilbage, at ban aldeles ikke havde kunnet belragle den samme 

 Figur, da den, forend ban kora derlil, med Void var blevet borthugget, 

 ligesom ban og ellers havde erfaret, at hine midlertidige Besog ,,tildeels 

 ,, havde givet Anledning til flere Skrifltcgns Beskadigelse eller Omdan- 

 ,,nelse ved nye Ridsningers Tilsaclniiig, m. v. , som paa saadanne Steder, 

 „hvor intet Opsyn haves, umiilig kan forebygges" o, s. v. (1. c. S. 571) 

 Af disse Aarsager kom Smnundsons Tegning i noget til al afvige fra 

 den Johnsonske over de samme Gjenstande. Slige (og flere) Erfaringer 

 maa vistnok bidrage til at fremkalde bos mig den bestemte Formening, 

 at adskillige af Figurerne paa Runamos Trapgang i dette Aar, 1814, (thi 

 hverken Dag eller Maaned naevnes) da Dhrr. Worsaae og Zeuthen 

 vare paa Stedet, ikke have seet saaledes ud , som den 14de og lode 

 Juli 1833, da vi besaae det. 



