147 



udrelte Alt hvad der lod sig giore, for at bringe Vished i hiin vanske- 

 lige og mislige Sag. Det eneste, jeg allerede den Tid savnede ved den 

 locale Undersogelse, og hvorom jeg ogsaa mundtlig yltrede raig, var et 

 Forsog paa at lilveiebringe et Fac-Simile af hele Trapleiet med dels 

 Figurcr og Sprsekker. Et saadarit Forelagende havde ogsaa vaeret paa- 

 taenkt, men de medtagne Midler (hvorved der dog ikke var t%nkt 

 paa nogen Afstobning ^ hvis ganskc lilfredsslillende Anvendelse ogsaa 

 endnu forekoramer mig Ivivlsom) fandtes utilstraekkelige ; og det blev 

 saaledes opgivet. Da ioviigl Hr. Etatsraad Magnussen allerede der paa 

 Stedet, efter at biin noiagtige Undersogelse var skeet, erklajrede, at kun 

 enkelte, usammenhaengende Runer lode sig udbringe af Stcnens Figurer 

 (hvilke Runer ban, iiafhaengigt af Tegningen, hragte paa Papir), blev jeg, 

 ogsaa efter at Undersogelsen var foretaget, i det Hele temmelig lige- 

 gyldig ved videre Oplysning omRunamo; da man dog, som jeg indsaac, 

 i alt Fald ikke vilde komme videre, end lilforn. Flere aeldre Rune- 

 laesere bavde nemlig troet, paa Klippen at kunne Isese enkelte Runer; 

 saaledes ogsaa nu. 



Om den sildigere, af rain ajrede Collega, Hr. Etatsraad Mag- 

 nussen^ udgivne Lsesning og Forklaring om Runamo-Klippens Figurer, 

 bar jeg intet videre at yttre, end at det, allerede fra det forste Oieblik da jeg 

 erfarede Forlolkningens Art og Indhold, var mig umueligt at tsenke mig 

 Sandsynligheden af, at en saadan Indskrift, i en Form, der ellers ikke 

 forekommer paa nogen eneste Runesteen, skulde veere indhuggel som 

 monumental Skrift paa en liggende Rlippe, hvorover desuden fra Arilds 

 Tid bar gaaet en Herredsyei eller Skovvei, Del var, som bekiendt 

 Runestenens almindelige Charakteer i gamle Dage, at vaere staaende 

 (hvorfor det altid hedder: denne Steen reistes eller sattes') ligesom det 

 er den cbristelige Liigsteens Charakteer, at vaere liggende, Endelig maa 

 jeg ogsaa ligefrera vedkiende mig , at jeg endnu ikke bar vaeret i 

 Stand (il at faae Overbeviisning om Mueligheden af at forklare saakaldtc 

 Binderuner, naar disse skulle bestaae af en regellos Forbindelse af 

 Streger, med alle uvisse Mueligheder af disses Sammenfoielse, anderledes 

 end paa en vilkaarlig, og til Indbildningskraftens Raadigbed overladt Maade. 

 Hvad i ovrigt den Magnussenske Fortolkning af Runamo i dens Heelhed 

 angaaer, da kan jeg om samme ikke have anden Mening end denne: 

 at den er m Loisning^ ikke af nogen Steenskrift, men af den mcddeeUe 



