82 



(indcs der i saa slor Macgtighed og chciliisk Mangfoldighcd, ere i Skaane 

 stserkt tilhagetrxngte, og furekumme der ikkun sum Gronstcengange i 

 den mellemste, og sum Porpliyr Matidelsteen i den yngste Deel af Ud- 

 viklingen; dcraf fiilger da ogsaa paa den anden Side, at de Forslyrrelscr 

 i Leiringsforholdcne , soni man i Norges Overgangsformation moder paa 

 hverlSkridt mangle i Skaanc, hvor dcrimod den Orden og Regelmasssighed 

 hvormed de enkelle Lag folgc paa hinanden, tillader en fuldstandig og 

 klar Oversigt over disse forskjellige Dannelsers Leirings brhold. Skaane 

 bar desuden det afgjoile Fortrin fremfor Norge, at alle ne|)tuiiske Lag, 

 der forekomme der, fore Forsteninger, og allsaa kunne tjene til at be- 

 slemme Lagenes Dannelsestid i Forhold til andre Lande, bvorved de 

 oilers ikkun kunde sammenlignes ved de oryclognostiske Egenskabers 

 usikkre og skuffende Hjelpemiddel. Del skaanske Overgangsparlie maa 

 derfor uden Tvivl betragles sora Noglen til Forklaring af Overgangs- 

 formationens Forhold i Skandinavien. 



Disse Overgangsdannelser ere ikke indskra?nkede til den omtalle 

 Deel af Skaane. De eeldre Lag, Sandsteen, Alunskifer og Kalksteen 

 straekke sig meget langt imod Syd, de udfylde det store Uum imellera 

 Andrarum og Steenshufvud og straekke sig imod S. V. na?sten til Ystad 

 Stecnarter henhorcnde til samme Dannelse slutte sig til Kommeleklint- 

 kjedens nordlige Parlie, og bertil bore Sandstenen fra Hardeberga, Alun- 

 skiferen fra Fogelsang og Kalkslenen fra Sundby, Steder der formedelst 

 deres Naerbed ved Lund ere bekjendte i Skaanes a3ldste Mineralgeographie. 

 Lag der fore Gotlands Forsteeninger findes ved Klinta paa Vestsiden 

 af Ringsjon, og Lag der fore de samme Forsteninger som findes ved 

 Ofved Rloster forekomme ved Puggerup noget Vest for Klinta ved 

 Ringsjon, og endvidere ved Ramsaasa 2 — 3 Miil sydlig for Ofvedklosler. 

 Forfatteren viste endvidere, at en Linie fra Puggerup over Ofvedkloster 

 lil Ramsaasa er disse yngste Overgangsdannelsers Strygninsglinie, og er 

 parallel med Rommeleklints Granit-Gneus Kjede, og at en Linie fra 

 Klinta til Skarlofte ligcledes er parallel med de andre na;vnte Linier. 

 Heraf bliver det altsaa hciist sandsynligt, a( den jJDeel af Skaanc imellem 

 de to naevnie Granit-Gneus Kjeder, der ligger Syd for Ringsjon overall 

 indeboldcr den hcle Udviklingsrakke af Overgangsformationen. 



Af yngre ikke til Overgangsformationen benborende Dannelser 

 bar Forfatteren, naar man undlager do forskjellige Led af Rullesteens 



