LI 



sig uden Tvivl lierpaa. Paa en tinder Kong Christopher af Bayern i Ribe 

 1443 afsagt Landstingsdom grundcr sig den danske Landmands Forpligtelse 

 at betale fitld Tiende, istaxiet for at ban for, efter gamine! Vedtasgt, ikkun 

 svarede en Femtendedeel. Til Landstingene benvendte sig ogsaa Kongerne, 

 for i tvivlsomme Tilfaslde at vorde tmderrettede om den gieldende Retssasd- 

 vane. Den lierpaa afgivne Betajnkning, der pleiede at grunde sig paa et 

 Tingsvidne af Jurisdietionens anseelige Mamd, kaldtes ogsaa en Lands- 

 tingsdom. En saadan er den masrkelige af 1428 > f ra Siellandsfars Lands- 

 ting, om Straf for dem, der sidde hiemme, naar Vidiebrand , i Anledning 

 af iiendtlig Overfald, gaaer , hvilken Christian den anden 1 5 17 lod la?se 

 red Tingstasderne i Anledning af den forestaaende Krig med Sverrig. Ad- 

 skillige af de gamle Domme ere Kilder til Bestemmelser i Kong Christian 

 den femtes danske Lov. 



Forfatteren bar saaledes giennemgaaet alle Bestanddelene af den 

 gamle danske private Ret, og viist at den for det meste beelt igiennem 

 grander sig paa Folkets Selvlovgivning , der udtalte sig i Retsmaximer, 

 Vedta?gter, Foreninger, Domme, m. m., som senere tildeels bleve samlede 

 i saakaldte Lovboger , rigtigere Retsboger. Forf. forbebolder sig, ved en 

 anden Leiligbed at fore et lignende Beviis med Hensyn til den gamle dan- 

 ske offentlige Ret. Han skitter med den Betragtning , at den danske Lov- 

 bog, som bygget paa de a^ldre Forskrifter, indebolder forboldsviis ikkun 

 faae nye Bestemmelser, saa at vi endnu stedse nyde Frugterne af Forfa;- 

 drenes Erfaring og Viisdom. Vort Folk har da den sieldne Lykke, at de 

 gjeldende Retsforskrifter i en naturlig Folge ere fremkomne af de aller- 

 a?ldste, der tabe sig i et os uigiennemtramgcligt Morke. Vore Love in- 

 debolde derfor ikke, som saa mange andre Landes, en synderlig Blanding 

 af Fremmet og Folkeegent, paa bvilket Kunsten spildeir sin Kraft, naar 

 den forsoger deri at finde Enbed og Harmonie. Ligesom vore Love skylde 

 Folkets Selvegenbed deres Tilvserelse, saa bave de og paa den anden Side, 

 nasst efter Sproget , vaeret det kraftigste Middel til at vedligebolde den 

 uforvansket , og Folelsen af disse Loves inderlige Sammenbasng med Fol- 

 kets Eiendommeligbed bar bevaret os for den Syge at giore store Om- 

 veltninger i Lovgivningcn , og fort os til at lade os noie med de spar- 

 somme Forandringer , hvortil Retfterdiglied eller Almeenvel syntes at op- 

 fordre. 



(7*) 



