LXVI 



tens Forfatter at Hildekind (eller HyldekindJ liar modtaget eller indtaget 

 Riget (muelig is£er det Rige eller den Provinds livori Stedet Jigger) og alt- 

 saa besidder det med fuld Ret. Hint Tihiavn liar liidindtil vasret aldeles 

 ubekjendt, men Indskriftens 6'vrige Indhold gjor det upaatvivleligt at der 

 her tillaegges den samme danske Konge som ellers i de os bekjendte Eddaer, 

 Sagaer og Oltidskvad, saavelsom og af Saxo og flere danske Forfattere , al- 

 mindelig kaldes Harald Hildetand eller Hyldetand (Hilditonn, Hilditavn). 

 Begge de forstnaavnte Hovedkilder anfore forskjellige Folkesagn , der vel 

 kunde have givet Anledning til Tilnavnet Hyldekind (Manden med den saa- 

 rede, men atter tilgroede Kind) hvilket Harald allerede af en saadan Hzen- 

 delse, liar faaet i sin Ungdotn, hvoriaiod Sagaeii hevidner at han fik det an- 

 det, Hildetand (som egcntligst betyder Kiigsgudindens- eller Krigens-Tand) 

 fordi ban var en stor Kriger som havde boldt Here Feldttog end nogen an- 

 den af bans Sla3gt Heraf bliver det klart, at denne Konge foist sildig kan 

 have faaet dette nu almindelig bekjendte Tilnavn, som bragte det forste i 

 Forglemmelse. Uen gamle nordiske Histoiie afgiver adskillige lignende 

 Excmpler paa slige Forandringer, hvorved endog Tilnavne ere traadte 

 istedenfor Egennavne, saa at disse sidste endog naesten Inldkommen tilside- 

 sattes eller glemtes, — Dernasst bevidner Gard {Gardr, Garfbr, Gar^r) at 

 han bar indbugget Runerne, Han nasvnes udtrykkelig af Sogubrot som en 

 af Haralds Skjalde og Ktemper, som deelioge i Braavalleslaget, samt synes at 

 kaldes af Saxo Gardh fra By en Stange (eller Stangby) og er tillige lime- 

 ligviis den Gartbar, hvilken Stasrkodder, efter samme Forlatter, roser sig af 

 at have faeldet i Slaget. — Efter at have tilkjendegivet sit eget Navn be- 

 vidner Skjalden og Runemesteren Gard at en vis Uii eller Oli (Ole) havde 

 aflagt Eed t det vil sige en Troskabseed, som Haralds Hasrfdrer. Han er 

 upaatvivlelig Saxos Olo regetus , Sagaernes Ali eller Q/l frcekni, som for- 

 hen havde staaet i Haralds Krigsfjeneste, menvargaaet over til bans Fjende 

 Kong Ring, Saxos Ringo, Sagaernes og Indskriftens Hr'wgr (eller Ringr). 

 Hvad vi af Indskriften have tilbage maa betragtes som et Slags magiskreligios 

 Bandsasttelse af Landsforraaderen og Bonner for den retmasssige Konges Sejer 

 i en forestaaende Kamp. De bebudes ved den korte Indledning ''Odin vie 

 Runerne''! Meningen heraf er uden Tvivl den, at den paakaldte (ellers af 

 Harald Hildetand ivrig dyrkede) Gud ; maatte give den paafo'Igende Bon en 

 saadan Kraft, som kunde formaae Guderne til dens OpfyIdelse» Indskrif- 



