LXXI 



faslde) da skrcvcs fra Iloire til Venstre. Her kan inaaskce denne Skrive- 

 maade va?re bleven anvendt af magisk-overtroiske Grunde, tlii det kan og 

 bemasrkes ved Indskriftens Original (som ikke, formedelst det Nydanskes 

 forandrede Sprogbrug, kan siges om OversEettelsen) at om man end Ord 

 for Ord (ikke Bogstav for Bogstav) lasser den bagfra, giver det Hele dog 

 den selvsamme Mening. Af Middelalderens Skrifter kan nan see, livilke 

 og der ved Exemplcr vises, at man netop bar anseet saadanne Bonner og 

 Besvasrgelser for de kraftigste; en lignende Overtro bar og, isasr om l'oesie 

 af den Natur, (de saakaldte slettubond) vajret grengse blandt en Deel af Al- 

 muen i Island , lige til vore Dage. 2) At Aser og Alfer overboved, isajr 

 Odin og Frei (Freier eller Freyr) samt Troskabs- Venskabs- og Kjasrlig- 

 beds-Guddonmiene (dstagoft , isaer Freja) da dyrkedes i Danmark, bvilket 

 ogsaa saavel Sagaerne, som Eddadigtene , ja endog tildeels cndnu tilvasrendet 

 Folkesagn og Almuetro bekrasfte. 3) At den gamle danske Tunge, nu kal- 

 det Islaudsk, taltes og skreves i Danmark, forend Island blev opdaget. Her- 

 ved maa det bemgerkes at alle de Ord som forekomme i Indskriften, mere 

 eller mind re stemme overeens med Middelalderens eller nyere Dansk, med 

 Undtagelso af et eneste osrin {orin) som dog synes at stemme overeens med 

 det plattydske eller sonderjydske aarig, 4) At danske Vers da affattedes 

 efter de for Foniyrftalag eller Siarkc&arlag (de teldste Digtes eller Stasrk- 

 odders Versemaal) gjeldende Regler, med vedborlig Alliteration, og 5) at 

 Saxos og visse gamle Sagaers bidindtil af Mange blot for mytbiske anseete 

 Fortasllingei , tildeels beroe paa bistorisk, ja ber endog na?sten paa diploma- 

 tisk Grundvold. Hcrved maa vi endelig ledes til at troe, at den bistoriske 

 Staerkodder (der vel maa adskilles fra en eller flere mytbiske) virkelig bar 

 levet i Braavalle Slagets Tid , og at bans Vers, benyttede af Saxo og Sogu- 

 brois Forfattere, bave bandlet om dennc beronite Begivenbed, om de end, 

 da de saaledes brugtes, bave vaeret noget forvandskedc af Traditionen, isasr 

 formedelst Sprogets successive Forandringer. Hoilig er det at beklage, at 

 vore Oldskri Iters skarpsindige og lasrde Fortolker, den forste Opbavsmand 

 til Runamos videnskabelige Undersogelse, Biskop P* E. Miiller, ved en me- 

 get for tidlig Dod bindredes fra at fuldfore Saxos va?rdige Udgivelse, uden 

 at kunne meddele den laerde Vasrden sine Bernaerkninger ved den berom- 

 bandlede Opdagelse (der ellers glasdede bam meget), da de vistnok, som ud- 

 sprungne af mangeaarig ufortroden Grandskning over disse iEmner vilde 

 bave blevet ski deles lasrerige og oplysende. 



