XXVII 



ncn. "Deres UndersSgelser stemme fuldkomment overeens i Hovedsagen ; 

 hvorimod Afvigelserne ikkun ere fremkomne derved, at de sasrskildt sogte 

 efter forskjellige, men mindre vigtige Bestanddele, saaledes at Analyserne 

 udfylde binanden. De Lave Begge fundet at Hovedbindemiddelet er en 

 Forbindelse af Jernforilte med Jerntveilte og nogen Kulsyre, at Kalken fo- 

 rekommer i meget forskjellige Maangder, og maaskee blot hidrorer fra Skal- 

 lerne; at derimod Pbosphorsyren aldeles mangier i Bindemiddelet selv. Ved 

 at bebandle den jernrige Masse med Saltsyre tilbageblive bine Sandkorn i 

 betydf-lig Msengde. Bindemiddelet indeholdt efter Prof. Zei&e ingen i Syre 

 oploselig Leerjord, og beller ikke indebolde ,de blaagronne Pletter noget 

 Kobber, sora man efter Masngden af Knappenaalene skulde bave ventet. 

 Derimod fandt Prof. Forchhammer temmelig meget Manganilte i Bindemid- 

 delet, ligesom ban ogsaa formoder. at Jerniltet tildeels er cbemisk forbundet 

 med Kieseljorden, thi naar den med Syrebebandlede Breccie koges med kulsurt 

 Kali saa oploses Kieseljordj Jernkies forekommer ofte paa enkelte Steder 

 udskilt. 



Flere Sandsteen- og Brecciedanninger fra den Jordperiode , i bvilken 

 vi leve, ere velbekjendte; de foregaae saavel i Ferskvand som i Soevand. 

 Den bekjendteste Ferskvandsdannelse af dette Slags er Myrmalmen, med 

 dens Breccier og Sandstone. Da den Mening bavde vaeret yttret, at den 

 ber ombandlede Breccie kunde benbore til denne CJasse, blev dette taget i 

 Overveielse. 



Ligesom Myrmalmen paa mange Steder udgjor et meget grovkornet 

 Conglomerat af rullede Steen , saaledes finder et lignende Forbold Sted i 

 denne Breccie. Jern er Hovedbindcmiddel i Myrmalmens Breccie, og det 

 samme Metal forener Blandingsdelene i Plelsingoers Breccie. Myrmalmen 

 antages med Bette at vsere dannet i vor Tid, bvilket ligeledes er afgjort 

 med den anden Danning. Endelig bave Begges Lag, som det synes, samme 

 Tykkelse. 



Men foruden det, at man bidindtil aldeles ikke kjender nogen Myr- 

 malm, fremkommen i Soevandet, ligger den storste Forskjel deri, at den 

 cbemiske Analyse betegner Myrmalmen som et overbasisk pbosphorsuurt 

 Jerntveilte-Hydrat, med ens Bindemiddelet i Breccien fra Helsingoers Havn 

 er Jernforilte, forbunden med Jerntveilte og Kulsyre, men uden Pbosphor- 

 syre. Den ubetydelige Msengde pbospborsuurt Jern, som forekommer ber, 

 borer ikke med til Bindemiddelet. Hvor stor derfor den udvortes Lighed 



