XXVIII 



kan vasre imellem enkelte Stykker af begge Dannelser, saa kan man dog 

 ingenlunde antage at denne Breccie kan Lenregnes til Myrmalmen. 



Det er bekjendt, at der paa flere Steder ved Middelliavets Kyster og 

 omkring de karaibiske Oer dannes en Sandsteen, hvis Bindemiddel er kulsuur 

 Kalk , kyppigen saa stasrkt fremherskende , at det nassten er Kalksteen. 

 Den bar i de Egne, livor den findes, en betydelig Indflydelse paa Kyster- 

 nes Form. Sandstenen og Breccierne ved de ciliciske Kyster, skylde, 

 ifolge Beaujort, sit Bindemiddel til Floderne, ved livis Mundingcr de An- 

 des, men forskjellig lierfra er Forholdet ved de sieilianske Kyster, hvis 

 nyere Sandsteen-Dannelse isasr kjendes af Spalanzanis Undersogelser. Det 

 er Soekystens Sand, som ved Kalk afsat af Soevandet bliver bunden 

 til saa fast en Steenart, at den bruges til Mollestene, Der fremkom- 

 mer saavel Sandsteen, som fine og grove Breccier , og de indeslutte 

 Kunstproducter saasom Mynter, ja man finder deri menneskelige Skeletter. 

 Den regenereres meget hurtigen, og man regner, at efter 10-12 Aar bar 

 den nydannede Steen allerede en temmelig Grad af Fastlied. Den afsretter 

 sig i Schichter, og er meget udbredt ved disse Kyster; Spalanzani yttrer 

 endog den Formodning , at den efter Aarliundreder vil gjore Sicilien land- 

 fast med Kalabrien; tin i 30 Aar bar Pynten Peloro faaet en Tilvajxt af 

 300 Skridt ind iniod Sundet. 



Medens Kunstproducternes Forekomst giver den sieilianske Breccie 

 en interessant Analogie med den helsingorske, saa er dog alligevel Forskjel- 

 ligbederne meget betydelige. Jernilterne ere Hovedbindemiddelet ved vor 

 Breccie, imedens kulsuur Kalk spiller samme Rolle ved den sieilianske; og 

 vilde man endogsaa betragte her det kulsure Jern, som geognostisk Rejprse- 

 sentant for den kulsure Kalk, bvilket byppigen virkeligt er Tilfteldet, saa 

 kan man paa ingen Maade betragte Jerntveiltet som saadau. Den sieilian- 

 ske Breccie er en udbredt Dannelse, der maa have en ligesaa udbredt Aar- 

 sag , men vor Breccie er yderst local , og maa have bavt en ligesaa ind- 

 skramket Aarsag, som desuden synes at have ophort at virke, hvorimod den 

 sieilianske skrider frem i en vedblivende Dannelse. 



Brecciens Danning lader sig altsaa ikke henfore under nogen af de 

 bekjendte Formationer. 



Muslingskallerne , hvis Analoger findes endnu levende ved samme 

 Kyster, vidner om, et denne Breccie begyndte at danne sig i den nasrvas- 

 icende Jordperiode; men de mange Kunstproducter bestemme dens Dannelses 



