X XXIII 



Emnet til alle disse Konstforestillinger har en af de cykliske Digtcre, 

 Arktinos fra Milet, givet ; hans Digt Aethiopis , som for endeel handlede 

 om denne Memnon, Aethiopernes Konge; hvis Indhold vi kiende af Prodi, 

 for ikke mange Aar siden i Venedig fundne Chrestomathie, og som uden- 

 tvivl Quintus Smyrnceus har brugt i hans Parallpomena Homeri, af hvilke 

 tie masrkeligste, kerhen horende Steder, tilligemed andre Citater af gamle 

 Digtere ere blevne anforte efter Herr Professor Meislings Forfatteren med- 

 deelte metriske Oversasttelse. Men Anledningen til at skrive denne Af- 

 handling, som i Trykken vil blive prydet med tre Kobbertavler, som fore- 

 stille de vigtigste endnu existerende herhidhorende Konstvasrker, gav en 

 meget skjon grassk eller italisk Vase af hoi Alderdom, som det synes fern 

 til sex Aarbundreder for vor Tidsregning, i H. K. H. Prinds Christian 

 Frederiks Vasesamling. Paa denne forestilles Memnon paa Toget til Troja 

 til Hest, med tvende Folgesvende til Fods i Samtale med ham, af hvilke 

 den ene basrer hans Spyd, den anden hans Svaerd} begge disse Vaser vare, 

 ligesom alle fra den heroiske Tidsalder, af Kobber, og bleve endnu i andet 

 Aarhundrede efter C. F., under Antoninerne, bevarede og foreviste i iEsku- 

 lapi Tempel i Nicomedia. 



Biskop P. E, Muller, R. af D. og D. M„ bar forelagt Selskabet en Fortsat- 

 telse af sine critiske Bemasrkninger over Saxo, der gik fra den tiende til den 

 fiortende Bog. Han sammenlignede deri Saxos Efterretninger med de an- 

 dre gamle Forfatteres, og sogte saavel ved denne Sammenligning, som ved 

 indvortes Grunde at bestemme, hvad Grad af Trovaardighed de besad. Da 

 en saadau Undersogelse bestaaer i en Raskke af enkelte Bemaarkninger, er 

 det kun nogle Exempler og nogle Resultater her kunne meddeles. Ved 

 Saxos tiende Bog bemankede Forf., at Saxo hverken havde benyttet Islam- 

 dernes Sagaer, eller Adam af Bremen, eller Dudo , eller engelske Forfat- 

 tere, eller tydske Annaler, men blot danske Traditioner. Angaaende det 

 omtvistede Sted bos Adam af Bremen (hist, eccles. lib. 2 cap. 18 p. 55 

 ed. Mad.) om de haraldinske Love, soger han at vise, at derved menes det 

 samme, som Saxo tilskriver Poppos Jertegn, nemlig Jernbyrdens Indforelse 

 ved Rettergang, og han godtgjor, at ved Cbristendommen var Jernbyrd 

 bleven indfdrt i Norden og Holmgang derimod afskafFet. Spend Tveskjegs 

 Historie, der deler sig i to Dele, hans Uheld som Hedning og hans Held 

 som Kristen, fremviser i de danske Oldsager det asldste Exempel paa, hvor- 

 ledes man har villet vilkaarligen ordne Begivenhederne efter visse ldeer 



