LXXX 



anseer Forfatteren Barometrets Fald for det eneste sikkre; men dette er et 

 saameget paalideligere Varsel, som Barometret indenfor Vendekredsene ikke 

 er underkastet de betydelige Forandringer, som finde Sted i den tempererte 

 og kolde Zone. Et Fald af blot to Linier opvaakker allerede Opmserksom- 

 hed. Til Orkanens Seeregenheder horer: dens store Voldsomhed, hvorpaa 

 Forfatteren anforer adskillige Exemplerj dernasst at den kommer st&'de- 

 viis, at den ofte er indskrsenket til smalle Strimer, saa at af nasrliggende 

 Egne een kan blive udsat derfor, en anden ikke ; at Vindens Retning plud- 

 seligen og voldsomt forandres, ligesom ogsaa Orkanstodene ofte afvexle 

 med Havblik, at den nsesten altid ledsages af bsende Regn og electriske 

 Udladninger, ofte af Jordskjelv og en pludselig Stigen og Falden af Havet^ 

 Sasregent er det ogsaa, at Orkanen er meget kortvareude og at Orkanste- 

 det har en fremadskridende Bevasgelse, uafhamgig og ofte modsat Orkan- 

 vindens Retning, saa at f. Ex Orkanen i Vestindien forst viser sig paa de 

 6'stlige, senere paa de vestlige Oer, uden Hensyn til den Retning Orkan- 

 vinden selv bar. Denne fremskridende Bevasgelse, de byppige Vindforan- 

 dringer, der synes at forudscette en stor Hvirvel i Luften, og den osende 

 Regn, som ledsager Orkanen, foranledigede Forf. til at samrnenligne den 

 med en stor Vandaase. 



Han slutter med at angive de Forboldsregler , der saavel til Lands 

 som til Soes ere at iagttage, for at forebygge eller formindske de ulykke- 

 lige Virkninger af Orkanen. 



Professor Schouw har forelagt Selskabet et Udkast til en Fremstil- 

 ling af Menneskeracernes Forhold til den omgivende Natur. Han meente, 

 at en saadan Sammenstilling vilde bidrage til Kundskaben om Klimatets, 

 Jordbundens, Plante- og Dyr-Verdenens Indvirkning paa Menneskets le- 

 gemlige Tilstand, aandelige Udvikling og selskabelige Foxfatning, en Ind- 

 virkning der er umiskjendelig, men af de fleeste Naturkyndige anslaaes for 

 hoit; han antog at Sammenstillingen ogsaa kunde afgive et Bidrag til at 

 lose det store Problem om Menneskets Oprindelse, et Problem hvis Af- 

 gjorelse (om saadan ellers er mulig) det vilde va?re aldeles urigtigt at over- 

 lade til Naturforskerne allene. Han gjorde opmasrksom paa de store Van«- 

 skeligheder, der frembyde sig ved at sammenstille Menneskeracerne med 

 den omgivende Natur, paa Grund af vor hoist ufuldkomne Kundskab baade 

 om mange Menneskeracer og om mange- Egnes NaturbeskafFenhed. Saavel 

 med Hensyn hertil, som af flere Grunde, ansaae han den af ham gjorte 



