XXXVI 

 Den physiske og' historiske Classe, 



Efter et Forslag fra Selskahets Medlem Hs. Hv. Biskop Miil/er, Rid- 

 der og Dannebrogsmand , besluttede Selskabet allerede i Aaret 1 83 1 at lade 

 nndersoge den beromteRunemoindskrift. Uaglet alle tidligere Undersogelser, 

 Afbildninger og Beskrivelser , var det dog aabenbart at man ikke kjendte 

 den noie; det var endog iridtil en vis Grad uafgjort hvorvidt den var en Natnr- 

 frembringelse eller et Menneskevasrk. Det var derfor raadeligt at Viden- 

 skabsma?nd at forskjasllige Fag forenede deres Undersogelser herover. Selskabet 

 udnaevnte ifolge beraf en Commission, som dog laenge forhindredes fra at 

 tiltraede Reisen, idet at snart et, snart et andet Medlem bavde Forfald. I 

 aidstc Sommer blev nu Reisen fovetaget, af Selskabets 3 Medlemmer Geheime- 

 archivar Fin Magnussen, Justitsraad Molhech og Professor Forc/i/iammer. 

 Foretagendets Udfald viser, at det ikke var overflo'digt ber at forene den 

 naturvidenskabelige og historiske Undersogelse. 



Runamoet ligger i Str6'l>ye Sogn ikke langt fra Ronnebye i Bleking. 

 Commissionen fandt, at Runemoe rr en flad Granit-Gnens-Klippe gjennem- 

 skaaren af en sort Trapgang, som netop paa dette Sted udkiler sig, men 

 imod N. O. bliver bredere og bredere, og taber sig i flere bundrede Skridts 

 Afstand i en dyb Dal. Denne Trapgang er den Haraldinske Slange. Ved 

 noiere Undersogelse viiste sig, at kunstige Linier. udentvivl Runer, vare 

 indbugne i denne Trapgang, og Commipsionen ovcrbeviiste sig orn at disse 

 Linier ikke rare naturlige Spraskker, derved, at de paa Gangens Aflo'snings- 

 flader lodrette Linier paa de fleste Steder ikke naaede Graniten, paa andre 

 derimod gik over i denne, et Forhold som ikke er ovcreensstemmende med 

 Jignende Spraskkrr i Trapgange, som pleie at indtage hele Trapgangens 

 Brede og ikke gaae over i Sidestenen. Det fandtes erdvidere at disse 

 indgravede Charakterer manglede paa flere Steder , men at der en Deel af 

 Trapgangens Masse var forsvunden, og Sammenligningen imeilem disse vir- 

 kelige Spraekker og bine Cbarakterer viiste Forskjellen meget t} r deligt. 

 Man fandt endvidere at Slangens bele Form ligefrem er et Resultat af Trap- 

 gangens Retning, altsaa frembragt af Naturen, og at det man bar anseet 

 for Slangens Hoved ikkun er en Tilfaeldighed, frembragt ved Gronsvajret, 

 og sluttede deraf at de som bave indbugget Cbaraktererne sandsynligviis al- 

 drig have ta3nkt paa at frembringe en Slangeform. Ved Undersogelsen af 

 en anden Trapgang, Maklemoe, bvorpaa man ogsaa havde troet at finde 



