8 



Beskaflenhed : den hele Omcgn er lavtliggende, og meget fug-tig; den er paa 

 Afstand omgivet med Skov til alle Sider. Den sclv liar for 70 Aar tilbage 

 ogsaa vaeret bcvoxct med temrnelig taet Skov, bestaaendc af EIlc- og 1 Piletraeer 

 og af cnkelte Ege. Paa dct Stykke af Markeu, livor Takken blev udgravet, 

 stod endnu for 20 Aar sidcn Levninger af biin Skov, og- i den naenneste Om- 

 kreds bar Jordcu aldrig vaeret dyrket, fordi dette Sted Hgger saa Javt, at dct 

 ofte ovcrsvommes af en Aae, som i nogen Afstand derfra Jober igiennem 

 Egnen. 



Det var ved Gravning af Grofter til Vandets Aflob, at Takken blev 

 funden. Den laae 5| Fod under Jordens Overflade, og: ubetydeligt ned- 

 samket i et Lag- Leermergel; dette Lag- bcdaekkedes af det f em og en hajv Fod 

 maegtigc Lag af smuldrcndc Torvejord hlandet incd Sand. 



Takken selv er tcmmeligt fuldstaendig, og forsynet incd sin af Rosen 

 oventil begraendsedc meget korte Basis, hvis Grundfladc bar sammc Udseende, 

 som affaldne Takkcrs plejer at have, kun er den mere poros. De fleste Ender 

 ere meer eller mindrc, tillige med det dverste Stykke af Skiiffclcn, ved Ud- 

 gravningeu blevne afstodte i Spidsen, Den bar som saedvanligt tvende Oje- 

 ender, der staae noget laengere fra hiuanden end saedvanligt, og af bviJke tlen 

 overste bar vaeret den bredeste. I Henseende til Storrelse kan den maale sig 

 med de storste gronlandske, med hvilke den bar vaeret sammenlignct. Bcskaf- 

 fenbeden af Takkens Materie bar aldeles Lighed med de fleste af de i Museet 

 opbevaredc Elsdyrtakkcrs, som ere optagne af Torvemoscr. Den udvendige 

 taette, lidt glindsende Overflade, af en guulgraae Farve klaeber staerkt ved 

 Tungen. Massen indenfor er meget poros, hist og ber cellet, og lader sig 

 med Fingrene let aflose i Krummer; den lugter noget af Leer, naar man 

 aander derpaa. Et lille Stykke; som blev giennemglodet, blev i Brudet 

 ganske sort. 



Samme Medlem meddeelte Selskabet noglc Iagttagelser over Sammen- 

 trsekningen og Udvidelsen af Iris hos den spidssnudede Aal (Anfjuilla acutiro- 

 stris), hvilke ban havde anstillet forste Gang- for flere Aar siden, og gien- 

 taget i Foraaret 1837, dog ikke fundet Leilighed til at udvidc ved Anven- 

 delscn af andre Pirremidler end Lyset. Resultatcrne af de bidindtil anstillede 

 Forsog ere i Kortbed folgende: 



1) Iris udvider sig hos den levende Aal, naar denne bringes fra 



