15 



Lnftstromme, i Naerbeden af Jordcns Overflade, ved bvilkc den mellemliggende 

 stille Luft skuldc saettcs i en omdrcicndc Bevaegclsc. Men Erfaringen viser, at 

 disseHvirvler meget ofte, ja man kan sige som oftcst opstaae i en stille Luft, 

 Iivop bine modsatte Luftstromme ganske savncs. Hans Tbeoric kunde derfor 

 ikke bestaac} men 1 de hundrcde Aar, som siden ere forlbbne, liar man, ved 

 dennc 1 sig" selv rigtigc Forkastelsesdom, altfor meget ladet sig lede bort fra 

 det rette Spor. I det man med Muschenbroek sogte Aarsagen til Skypompen 

 i de lavcre Lnftegne, maattc man naegtc Tilstedevaerelsen af de modsatte Luft- 

 stromme, som skulde frembringe Hvirvlen. Dor gaves imidlcrtid mange 

 Kjendsgjerninger, som syntes at saettc Skypompens Oprindelse ganske i Jordens 

 Naerhcd. Man bavde ofte bemaerket Stovbvirvler i Jordcns Naerbed, og cndnu 

 mere itiinefaldende bavde man bemaerket opsligcmfc Vandsoiler paa Havet, 

 forend man endnu bemaerkede nogen Skytragt derover. Paa den anden Side 

 var det dog aabenbart, at ei blot Skytragten, men ogsaa den Hag-el, den 

 Reg-n, den Torden, som man saa saedvanligt bemaerker derved, henvise 

 paa en stor Virksomhed i de hoiere Luftegne. Orsted gjor den Bcmaerkning, at 

 det meget vel lader sig: taenke, at Skypompen bcstaaer i en Luftbvirvel, som 

 beg-yndcr nogle Tusinde Fod over Havets Overflade, og derfra udbreder sig 

 ned ad. Lnftbvirvlen selv sees ikke, saalaenge den ikke omfatter synlige Dele 

 det vaere sig- Skyer, Stov eller Vand. Har denne Skyhvirvel ikke truflen paa 

 kjendelige Skyer, forend den naaer Jorden eller Havets Overflade, saa 

 synes det for den blotte Iagttager, som om Skypompen tog- sin Bcgyndelse 

 nedcnfra. Det sammc vil skee, naar Lnftbvirvlens Axe bar en meget skraa 

 Stilling mod Jorden. Den med Sagcns Natur ttbekjendte vil da ikke saette 

 den tilhorcnde Skymasse i Forbindelse med den bevaegede Masse hernede, 

 mellem bvilke ban ingen Sammenbaeng seer. Betragtcr man derimod Sky- 

 pompen som en stor sammenliaengende Lnftbvirvcl, saa forstaaer man deraf 

 let alle Saersynene derved. Den midtpnnktflyende Kraft i Hvirvlen maa drive 

 Luften bort fra Axcn, saa at der i dens Naerbed maa fremkomme en stor 

 Luftfortynding. Baade oven og' neden fra vil Lnften stromme til for at udfyfde 

 det mere eller mindre ndtomte Hum. Som oftest indebolder den overste Dcel 

 en Skymasse, som saaledes synker ned i Midten, og berved faaer en tragt- 

 agtig Skikkelse. Men ofte synker der endog en lang Sky- eller Taagestribe langs 

 ned med Axen. Naar den nederste Deel af Lultbvirvlen ikke rorer Jorden, 



