10 



caen (Coelogenys Paca), hvis Adshillelse i tvende Arter ikke findes behraef- 

 tct. Af SJaegterne Dasyprocta, Anoema, Lepns, Sciurus og Sphingurus 

 upholder sig der af hver knn en eneste allcrede bekjendt Art. Talrigere ere 

 derimod Artcrne af Slaegterne Echimys og Mus$ af den forste liar Forfatteren 

 fundct 4 Alter, som alle synes ubcskrcvne, den almindeligste af disse kaldes 

 Echimys sulcidens. Af Rotteslaegten forehomme 5 Arter, af hvilke den ene 

 syncs identisk med den europaeiske Huusmtius; de fire ovrige Arter ansees for 

 nve. Kiioglelcvninger af de fleste af disse Arter ere i uhyre JYlaengde sam- 

 menhohede i de fleste Huler. Efter hortelig-en at have omtalt Pung-dyrenes, 

 de Tykhudcdes, Diovtyggcrnes og" liovdyrencs, der nnlcvendc Arter, men af 

 hvilke der sjelden findes Levningcr i Hulerne i nuvaerende Pcriode, med Und- 

 tagelse af Didelphis miliums, gives Here Oplysningcr om de nnlcvendc brasi- 

 lianskc Arter af Ordenen Bruta {Edentata Cuv.), bvis asldrc Forsteninger fin- 

 des i saa stor Maengde i Hnlerne. Dovendyrene forehomme ihhe paa det indre 

 Hoiland, de tilhorc det sammenbaengende Belte af Urshov, som beklaedcr Bra- 

 siliens Kystkjaeder. Af Myrebjorncne derimod findes de begge storre Arter 

 Myrmecophaga jubata og- 31. Tamandua i Huledistricterne. Med Hensyn paa de 

 af Zoologerne antagne Arter af Beltedyr gjores adskillige kritiske Bemaerk- 

 ninger. Det Antal af Arter, som levc i bine Egne, saetles til 5, af bvilke Da- 

 sypus Gigas og" D. tricinctus ere yderst sjeldne; tcmmelig almindelige ere deri- 

 mod 1). qymnurus og 1). gilvipes, overmaade hyppig-t forekomraer en ltasy~ 

 pus Art, som forst blev anscet for D. longicaudus Princ. Max., men senere 

 er antaget for en egen Art under Navii af D. uroceras , som er den samme, 

 som Herr A. tie St. Ililaire medbragte til Cuvier under Navnet Tatu-verda- 

 deiro. 



I den anden Afbandling, som ledsages af talrige Afbildninger, g-iver 

 Forfatteren en Oversigt over de uddode Dyreartcr, hvis Levninger han bar 

 truifet i de af ham undersogte Huler, med bestandigt Hensyn paa (let nuine- 

 riske Forhold af Slaegterne og- Arterue i den naervaerende Periode, ledsagede 

 af Bemaerhninger om disse Slaegters geographiske Fordeling* overhovedet. Da 

 Forfatteren for det meste af isolerede Stykker af Skelettet liar maattet udfinde 

 Dyrcartcn, fordi sammenbaengende Dele af Skelettet sjelden forckomme, ind- 

 trajfier underliden det Tilfaelde, at de fiindne Stvkker vel varc tilstnekkelige 



