15 



men med dem, havde Prof. Nilsson i Lund yttret den Formodning, at de 

 aeldste Indbyggere i Skandinavicn, der her ligge begravcde, kundc have vae- 

 ret Gronlsendere (Skandinavisk Fauna, Lund 1835, pag. XLIII). 



Prof. Eschricht benyttede en gunstig Lcilighcd til at undersoge 

 Rigtighcden af dcnne Formodning. 1 en Kaempehoi i Naerhcden af Stege 

 paa Miien, In is Indre visle den saedvanlige Steensaetning, fandtes sammen 

 med en stor Deel Stcenvaaben og Ravsagcr Here Skeletter, hvoraf dog- kun 

 3 Hovcder J;om velbevarede til Kjobenhavn. Disse havde en meget characte- 

 ristisk Form, der aldclcs afveg fra den let kjendeligc af Gronlaendcrhovedet. 

 De vare smaa, runde$ Baghovedet overordentlig hort, og den store A aiming 

 for Rygmarven overordentlig langt tilbageliggende; Ansigtct meget Jille, Oieu- 

 brynsbuerne paafaldcndc freinstaaende og tilsyneladcnde forenede i Midten$ 

 Naesebenene ikke fladtrykkcde, men tvertimod staerkt opstaaende, hvorved en 

 dyb Tvergrube dannedes mcllcm dem og Oienbrynsbuernes Forening; Taen- 

 derne alle meget sunde, afslcbne. De forhaandenvaerende Knogler af Yder- 

 delene angav en Legemshoide af Middelstorrelsen. Af disse Characterer har 

 Prof. E. troet at kunne slutte, at hine Skandinaviens seldstc Indbyggere ikke 

 have hort til Esquimostammen cller til nog-el med de mong-olske Stammer 

 beslaegtet Folk, men meget mere til et Folkefaerd af den kaukasiske Race. 

 De her for de tre mocnshc Hovcder angivne Characterer passedc i det Hele 

 taget ogsaa paa allc andrc Hovcder fra Kaempehoie, der forefandtes i forskjel- 

 lige Samlinger i Kjobenhavn, omtrcnt Hi TaJIet, og opgravede i meget 

 forskjelligc Egne af Riget. 



Senere ere derimod i en auden Kaempehoi paa Moen, taet ved Ii tin 

 forstomtalte , og af samrne Bygningsinaade, fundne 4 Hoveder, der betydeli- 

 gen afvige fra alle de ovrige, saa at Undersogelscn nu viser sig langt van- 

 skeligere end den fra forst af syntes. Disse Hoveder ere ingenlunde runde, 

 men iangtrukne, og Nakken, cller den bagved det store Rygmarvshul lig- 

 gende Deel af Nakkcbenet, snarere at kaldc lang end kortj Naesebcnencs Op- 

 staaen og Oienbrynsbuernes Fremragen mindrc kjendelig} saavel Skaeretsen- 

 derne som Kindtaendcrne meget staerkt afslcbne. 



Prof. E. troer, at der maa oppebies nye Hjelpekilder til en saa van- 

 skelig Undersogelse , som den over disse gamle Hovedskaller og Beenrade nu 

 viser sig at vaere, og har forclobigen i en populser Afhandling i Dansk Fol- 



