17 



forfjener mere Navn af et Net, idet Grcnene byppigen forencs slyngeformigen 

 over Pnlsaaregrcnene. 



At il;ke alfe Under-Net ere dobbelte, viser Forholdet paa Hjerncns 

 Grundflade bos Paltedyrene, men hoist sandsynlig' blivcr dog folgende Regel : 

 at overalt hvor den et rete mirabile dannende Pulsaare ledsaqes af en 

 Blodaare (altsaa i de allerflcste Tilfaelde), tac/er denne Deel i Dannelsen. 



Den historiske Classe. 



Professor og Geheimearcbivarius Finn Magnnscn forelaeste Selskabct 

 en kortfattet Udsigt over Rune-Literatnrens naervaerende Standpunkt, isaer med 

 Hensyn til de den vedkommende nyeste Opdagelser. 



Ligesom det Tidslob, bvori vi leve, bar udmaerket sig , fremfor alle 

 andre, ved videnskabelige Opdagelser i Natnrens umaaleligc Rigc, saa bar 

 det og, ved grundige Undersogelser af laengstforsvundne Aartnsindcrs Min- 

 desmaerker, allercdc besvaret adskilligc af de for Menncskebcdens Historle 

 boist vigtige palaeograpbiske Sporgsmaal, bvilkc vore naermeste Forfaedre ben- 

 regnede til de for stedse noploselige Gaader. Saaledes ere iEgyptens Hie- 

 roglypber ikke laengere nogen Hemmcliglied for os, ligesaalidet som deres 

 ovrige simplere og tildeels fordum almindelige Skrifttegn, ej bcller det gamle 

 Persiens og Assyrlens Kilskrifter, for ikke at opregne saa mange andre, saa- 

 vel aeldre som nycre Skriftartcr, der nu forst ere blevne decbiflrerede ved 

 europaeiske Granskeres utraettelige Flid. Det var da vistnok paa Tiden for 

 os Nordboer ikke laenger at staae tilbagc for andre Folk i fornoden Knndskab 

 om vore aeldstc Skrifttegn, liunerne, hvis Alder og Oprindclse man i mere 

 end tre Aarbundreder bar sogt at drofte, uden at kunne blive enig om det 

 Hovedpnnkt: om Runerne virkelig vare blevne brugte eller i al Fald ind- 

 lingne i Steen af vore hedenske Stamfaedre, eller om de blot vare en for- 

 qvaklet eller fordaervet Skriftart, som naermest var udsprnngen fra de i Mid- 

 delalderen brugelige, af Navn og Oprindelse latinske Bogstaver, paa den Tid, 

 da Kristcndommen udbredtes i de nordiskc Riger, og om de aeldste Runemin- 

 desmaerker bnrde sdges biandt de Gravminder, som ber bleve opreiste af de 

 forste Kristne over deres Fraender eller Venner, for derved at cfterligne de i 

 fremmede Lande samtidig i Brug vaerende Indskrifter paa kristelige Ligstene. 



3 



