21 



stod dog 1 , at de kun vare en fordreiet Afaendring af den i Middelaldcren bru- 

 gelige latinske Skrift. 



I det Foregaaende cr, foruden de nordiske ogsaa tydske og angel- 

 saxiske Runer blevne naevnte. Begge de sidstnaevntc Arter ere forst blevne 

 noget ndforlig omhandlede af Britten Hickes , for henved 100 Aar siden, 

 men han sammenblandede dcm aldeles med de nordiske $ dcrimod ere de i vore 

 Dage blevne ypperlig oplyste ved forskjellige Skrifter af Wilhelm Grimm, 

 som deri, med megen Noiagtighed og' Krifik for forste Gang 1 udviklede de 

 tydske og angelsaxiske Rimers Udspring fra de nordiske, hvorved de sidst- 

 naevntes boie Alder da tillige oplyses. Grimm kalder de tydske og angel- 

 saxiske sammentagne, ^Deutsche Bunen" Jeg mcncr at disse og and re Ru- 

 nearter overlioved maa adskilles eftcr de forskjellige Folk blandt hvilke de, 

 til en vis Tid, isaer brngtes, dog findes adskillige saakaldte Angelsaxiske, men 

 neppe nogcn egentlig tydske Runeskrifter i vore nordiske Lande; afbine sees 

 ogsaa nndertiden enkelte Bogstaver at vaere indblandede i Indskrifter, som 

 ellers for det meste hcnhore til vor Runeraekke. Ligesom til etslags Gjengjeld 

 findes ogsaa nogle nordiske Runeindskrifter i Storbritannien, hvortil Aarsagen 

 let forklares ved bekjendte historiske Forhold. Dunklere ere derimod endnn 

 adskillige saadannc vistnok mcgct gamle Indskrifter af blandet Art paa for- 

 arbeidet Guld, isaer vore tabte Guldhorn, mange Guldbractcater, som endnn 

 haves, (mest fun due i vort Norden) og visse meget massive Guldringe, af hvilke 

 een, som sagdes at vaere funden i Norge , blev kjobt af Brondstcd i England, 

 og af ham skjaenket vor Konge, som bar ladet den indlemme i det bervaerende 

 Kunst-Mnseum. Naturligvis gives der endnn i Storbritannien selv adskillige 

 jordfaste Mindesmaerker med Indskrifter af den der egentlig indcnlandske an- 

 gelsaxiske Runeart, af hvilke dog sikkerlig mange have fundet deres Under- 

 gang, saavel i Middelalderens idelige Krige, som siden i de fanatiske Ode- 

 laeggelser, der traf saa mange af den der aeldgamle Katholicismes Levninger, 

 ikke alcne i Rcformationens Billedstormc, men ogsaa ved Puritanernes end 

 sildigere politiskreligieuse Statsomvaeltning, Med Nod og Neppe frelstes, for 

 det Meste, fra hiin dobbelte Forfolgelse et af de for os maerkvaerdigste Old- 

 tidsminder i Flekken Ruthivell i det gamle Northumberland, nu i Shetland. 

 ikke langt fra Englands Graendse, nemlig en Obelisk der forhen havdc, og 

 atter nu bar faaet Skikkelse af et opreist Kors, forsynet med en vidtloftig 



