24 



Forshninger til den angelsaxiske Bogstavraekhe ovcrhoved, med bestandigt 

 Hensyn til Hickes''s, Grimms, Repps o. fl. aeldre Arbeider i dette Fag-, og ud- 

 fandt saaledes, at enkelte fra den lientcde ellcr incd den saerlig ovcreensstem- 

 niendc Characterer have indsneget sig i Runamo-Indskriften, hvorover man 

 dog, ved at tage det ovenanforte i Betragtning, ikke kan have synderlig An- 

 ledning til at fornndre sig. Forfatterens skriftlig aflTattede Afhandling om de 

 angelsaxiske Runer og deres hidindtil bekjendte aeldste og ndfoiJigste Mindes- 

 ma*rke, var imidlertid blcvet altfor vidlloftig til at indlcmrnes i en saeregen 

 Undersogelse om Runamo-Indskriften, om den end tillige overhoved Loin til 

 at omhandle de aeldste nordiske Rimer, som hidindtil i det Hclc knn have 

 vaeret lidct bekjendte. Prof. Finn Magnusens Afhandling om Ruthwells Ind- 

 skriften m. m. er derfor blevet udgivet for sig selv, saavel paa Engelsk, som 

 i de her udkommende Annaler for nordisk Oldkyndighed. Han onskede saa- 

 ledes, at Videnskabernes Selskab vilde antage de langvarige Stndier, som disse 

 Gjenstande have foranlcdiget, for en af de forskjellige Grnudaarsager til den 

 vistnok langvarige Opsaettelse, fra bans Side, af Fnldforelsen af den detaille- 

 rede Udvikling, som han fandt at burdc bore til Riinamo-Indskriftcns Forklaring. 

 Dog var denne Grund langt fra ikke den eneste. Efter at Selskabet 

 i sine Programmer havde publiceret Resultaterne af Undersogelsernc over 

 Runamo , og de saaledes, samt ved Schouws Danske Ugeskrift og Here lite- 

 raere Journalcr vare komne til Almeenhedens Kundskab, blev man i Danmark 

 mere opmaerksom paa vor Hedenolds Runeminder og deres tildeels saeregne 

 Karakter. Herved foranledigedes efterbaanden forskjellige Opdagelser og Un- 

 dcrsogelser af flere saadannc, endog udenfor det nuvaerende danske Rige, og 

 Forfatteren sogte naturligvis, saavidt mueligt, at gjore sig bekjendt med slige 

 Oldtidsminder og alt, bvad der horte til deres sandsynlige Forklaring, hvorved 

 han fandt, at nogle af disse Indskrifter i visse Henseendcr kunde antages for 

 Paralleler til den mest beromte Blekingskc, og saaledes tjene til at oplyse 

 dens Skrifttraek, samt bans Forklaring derovcr, eller dog i det mindstc til at 

 bekraefte den allcrede for laengst af ovennaevnte danske Oldgrandsker, ligesom 

 og af adskillige Svenske og Norske, fuldt beviste Brug af Runeskriften i He- 

 denold til Indhugning eller Indridsning paa Stem*, f. Ex. Side smaa Rune- 

 stene, lagte over Urner ined braendte Been og Aske, fundne i norske Grav- 

 hoie, samt beskrevne og afbildede af Kliivverj de bekjendte danske Runestene 



