hvoraf De er en saa udmaerket Kjender, og til at udbrede Videnskabernes Lys 

 over Kunstflid og Naeringsbrug, som De bar viist at De vil beskytte. 



Dog, vor Tanke bliver ikke staaende herved. Vi vilde ikke med sand 

 frimodig Glaede kunne fremfore vore Lykonskninger, dersom det udelukkende var 

 som Videnskabernes Ven, vi satte vort Haab til Deres Majestaet. Havde vi 

 fattet en saa indskraenket Anskuelse, maatte vi endog ansees for at savne Sand- 

 sen for Videnskabernes inderlige og mangfoldigc Sammenha?ng med Livet. Nei, 

 vi vide, og erkjende det med Glaede, at Deres Majestaet ikke udelukkende vil 

 vaere Videnskabsmandens eller Kunstnerens, eller Krigerens eller nogen enkelt 

 Borgerklasses Konge; men at De omfatter alle Livets mangfoldige Forhold med 

 Deres Omhu. 



Vi leve i en stor ogmaerkelig Tidsalder, fuld afFarer, truende Farer, baade 

 for Folk og Fyrster. I Aarhundredernes Raekke have nye Kraefter udviklet sig, Op- 

 Iysning og Hjaelpemidler have ikke blot i en uhyre Grad formeret sig, men ogsaa 

 taget nye Retninger, saa at de true voldsomt at spraenge de gamle Former, 

 dersom ikke en viis og fredelig Omdannelse forebygger saadanne borgerlige 

 Rystelser, hvis Ende, om de fik Overhaand, maaskee ingen Nulevende turde 

 haabe at see. Det er os en stor og tillidindgydende Tanke, at Deres Majestaet 

 har deeltaget i denne Tidsalders Dannelse, og at De allerede paa mere end 

 een Maade har j»ivet Borgen, for at De er indviet deri. Vi stole derfor ikke 

 blot paa den Indsigt i Forretninger, den Iver for disses raske og velordnede 

 Gang, den Evne til at saette alt dette i Bevaegelse, som Tronens Arving alt saa 

 ofte viste; men vi glaede os end mere ved at Deres Majestaet bringer med paa 

 Tronen vor Tidsalders udvidede, frisindige Ideer, forbundne med et stort i Er- 

 faringens Skole modnet Overblik over Verden. 



Deres Majestaet vilde sikkert ikke tiltroe os, at det skulde vaere pludselige, 

 sonderbrydende Forandringer, vi ventede af Deres Regjering; vi have tvertimod 

 det sikkre Haab, at de store, indgribende Forbedringer, hvortil Tidsalderens 

 raske Gang opfordrer, ville af Deres Majestaets fra al iEngstelighed fjerne Aand 

 paa eengang med Kraft vorde paaskyndede og med viis Forsigtighed ledede. 



I det jeg havde den ./Ere at staae for min Konge i dette hoitidelige Oie- 

 blik, holdt jeg det for min Pligt at udtale dette Folkets tillidsfulde Haab, ikke 

 som noget Deres Majaestaet nyt eller lidet bekjendt; men det er Faerelandskjer- 

 lighedens Trang at udtale sig, og Statens friske Liv trives, hvor Kongen bestandig 



1* 



